Kap+8+Kultur+og+kommunikasjon

(Hylland Eriksen/Sørheim 2006) For folk i næringsliv som må forholde seg til fremmede folk, er det ofte nødvendig å bestemme seg for hvilke interesser man har, hva man vil oppnå med kommunikasjonen. Også i det offentliges engasjement overfor flyktninger og innvandrere har krysskulturell kommunikasjon stått sentralt. Språk er makt, og i mange kommunikasjonssituasjoner mellom nordmenn og innvandrere, er det nordmannen som har mest makt. Kommunikasjon er utveksling av informasjon i videste forstand. (2KOM kan jo masse (?) om komm.teori, så det dropper vi her). Kommunikasjon kan være ubetenksom, språkløs, den kan ha konsekvenser som ikke er tilsiktet, og maktforskjeller kan komme til uttrykk gjennom kommunikasjon. Kommunikasjon er utveksling av meningsfylte tegn. Tegn: en setning, et ord, en grimase, et klesplagg eller en fysisk gest. Tegn er også //alt som kan lyves med og alt som kan misforstå.// Tegn er flertydige (husk: ”Få se på den toppen!”) Kommunikasjon er både språk og ikke-språk. Mange av våre kunnskaper, holdninger og ferdigheter er av en slik art at de ikke uten videre kan uttrykkes språklig… Husk inndelingen i høykontekst- og lavkontekstkulturer! I lavkontekstkulturer har selve kommunikasjonskonteksten, eller den videre sammenhengen, liten innvirkning på meningsinnholdet i det som sies. Budskapet ligger i ordets ordlyd, ikke i den ikke-språklige konteksten. Man kan stort sett ta det som sies bokstavelig! I høykontekstkulturer som den arabiske, spanske eller italienske f. eks har måten noe sies på og andre ikke-språkige faktorer innvirkning på innholdet i det som sies. Man kan ikke ta utsagn bokstavelig! ”Mañana – myten” er et eksempel på dette: I Spania opplever man at man f.eks at når du skal få reparert en bil, og drar til et bilverksted kan det hende at bilmekanikeren sier at han kan reparere bilen din, men ikke før mañana. Du kommer tilbake dagen etter, og bilmekanikeren sier kanskje det samme, Jo, han kan reparere, men ikke før i morgen…. Det han prøver å fortelle deg er at han ikke har tid akkurat nå, og at du burde finne et annet verksted. Bilmekanikeren blir oppfattet av nordmannen som upålitelig og lat…, mens han egentlig prøver å være høflig uten å avslå. Det kan være risikabelt å stole blindt på det verbale innholdet i et utsagn. Vi kommuniserer med kroppsspråk og ulike folk fra ulike kulturer får ulike assosiasjoner til de samme ordene. Når en lege fraråder en innvandrer fra en annen kultur å spise ”søt mat” vil ikke denne nødvendigvis forstå det som sukkerholdig mat, men mat som smaker søtt, som f.eks gulrøtter. Ethvert samfunn har mange ulike kommunikasjonsfellesskap. Vi deltar i flere selv i løpet av en dag. Innvandrere kommer ofte i kontakt med spesialiserte kontekster som rettsvesenet, politiet, helsevesenet eller sosialkontoret. For å forstå en slik spesialisert form for kommunikasjon, er det nødvendig å vite noe om konteksten. En slik kontekst kan bestå av formelle regler, spesielle interesser eller eksklusive kunnskaper. Konteksten kan imidlertid også inkludere uformelle, usagte og implisitte regler, som kan ha med klesdrakt, verbal stil og kroppsspråk å gjøre. (I enkelte miljøer er det naturlig av kvinner tier i forsamlinger, i andre er det snobbete å gå med slips, i noen sammenhenger blir man stigmatisert om man snakker dialekt osv.)I enkelte samfunn er det upassende å se noen inn i øynene når man snakker sammen, i andre er det suspekt om man ikke gjør det, for eksempel. I en viss forstand er det skrevne og særlig uskrevne regler av denne typen som utgjør kulturen; enhver tekst – altså ethvert eksplisitt budskap, forutsetter et tykt lag av mening som er med å definere den. Generelt kan man si at jo mer to personer har felles, jo bedre de kjenner hverandre og jo mer felles kultur de har, desto viktigere er kontekstforståelsen for en utenforstående som skal tolke det de sier. De kan trekke veksler på en felles forståelse av livets små og store fortredeligheter, og trenger ikke å uttrykke særlig mye i klartekst for å nå fram til hverandre med budskapet. Den motsatte situasjonen (kommunikasjon mellom mennesker med få felles referanser), vil være mindre preget av implisitte henvisninger til en kontekst – der vil budskapet i langt større grad gjøres eksplisitt. Når vi snakker, bruker vi ofte sammenlikninger for å understreke eller illustrere poenger. (Margit Sandemo er litteraturens svar på elg i solnedgang) og vi bruker metaforer (vågehvalen er havets rotte) som slett ikke gir mening for folk som ikke deler vår kontekst. Språkbeherskelse dreier seg derfor ikke bare om å lære uttale, grammatikk og ordforråd, men også i høy grad å mestre en hel //livsverden.// Denne livsverdenen kan bare læres ad ikke-språklig vei, gjennom gradvis forståelse av de intrikate mønstrene av små tegn og betydningsnivåer som gir tilværelsen mening og sammenheng. Ordvalg, syntaks, uttale og tonefall avslører mye om den talendes sosiale tilhørighet, dialekter og sosiolekter forteller og geografisk bakgrunn og klassetilhørighet osv. Kommunikasjonsbarrierer, mistenksomhet og avvisning har ofte sammenheng med talemålet. Mange skifter språkform: en i familien, en annen på jobb. Når vi får øye på de mange nyansene og kommunikasjonsnivåene som ligger i språket, blir det lettere å forstå hvor ”handikappede” innvandrere av og til må føle seg fordi de mangler evnen til å uttrykke seg presist og nyanserikt på norsk. Et slikt språklig handikap reduserer menneskers aksjonsradius og gjør at de ufrivillig blir behandlet som ofre, barn eller mindreverdige…. Innvandrere kan bli oppfattet som dumme fordi de uttrykker seg upresist og dels som kravstore fordi de ikke kjenner norske høflighetsformer. Gjenstander kommuniserer også! Hva betyr det at en familie har konfirmasjonsbilder på peishylla eller at noen har en rosemalt kiste i gangen? Når en nordmann kommer inn i et indisk hjem, vil han sannsynligvis bli slått av lukten (krydder, røkelse), av fargebruken (for ham glorete og skrikende), gudebilder han ikke skjønner hva er, og han vil kanskje oppfatte forkjærligheten for plastblomster og blanke, fargerike stoffer som ”dårlig smak”. Juletreglitteret som mange pakistanske og indiske hjem er utstyrt med, vil nesten bli oppfattet som blasfemisk – det er ute av kontekst, nemlig vår julekontekst! Klær, musikk og ting kommuniserer altså. Og selvfølgelig kroppsspråket. Dette kan føre til misforståelser. Blant annet kan menn fra muslimske land oppfatte norske kvinner som lettsindige fordi de unnlater å dekke seg til, de ser menn rett inn i øynene, de flørter og prater og ler på en måte som bare ville være tillatt for prostituerte i deres hjemland. Kanskje innvandrermenn burde sendes på kjønnskurs? På Bali smiler alle hele tida. Ikke fordi de er så glade, men fordi de av høflighetsgrunner ikke skal vise sine egentlige følelser. En tilreisende kan oppfatte balineserne som bekymringsløse og at de tar lett på tilværelsen ettersom de vandrer smilende gjennom livet! All kommunikasjon finner sted fordi partene har en felles interesse. Disse interessene kan bestå i hva som helst fra lønnskamp til kjærlighet…. Tre trinn for å finne felles interesse. 1)  Hva skal man kommunisere om?   2)   Lære noe om den andres kontekst. 3)  Utvikle en felles plattform for videre kommunikasjon. Man må finne fellesnevnere som gjør det mulig å ha meningsfylt samkvem. F.eks et tredje språk, holde private saker utenfor den felles plattformen.  Det offentlige har ansvar for å tilrettelegge for kommunikasjon for at allmennheten - inkludert innvandrere – skal få oppfylt sine rettigheter.
 * Sammendrag kap 8 ”Kultur og kommunikasjon” fra ”Kulturforskjeller i praksis” **
 * Tverrkulturell – krysskulturell kommunikasjon **
 * TEGN OG TOLKNING **
 * KOMMUNIKASJON OG SPRÅK. **
 * KONTEKST **
 * SPRÅK OG MAKT **
 * DET IKKE-SPRÅKLIGE **
 * INTERESSER OG FELLESNEVNERE **