Ø.+Dahl++Kulturell+identitet+KK3

**Identitet** er det man ser når man ser seg selv i speilet (Eriksen 1997). Hva ser du? Gutt, jente, kviser i ansiktet? Har det med alderen å gjøre? Er alder viktig? Ser du en person som har bestemte foreldre, søsken, naboer eller venner? Ser du en person som har bestemte meninger, som har en bestemt sosial bakgrunn, en som tilhører en bestemt religion, nasjon eller etnisk gruppe? Ser du en bestemt hudfarge? Et individ med en bestemt personlighet? Fig.: Bilde foran speilet. Hvem er jeg? Alt dette har med identitet å gjøre. De gruppene og kategoriene vi tilhører, gjør oss til dem vi er. Alt det du er er kanskje ikke engang synlig i speilet. Identitet er et vanskelig ord og brukes på mange måter. Selve ordet kommer fra latin. **Idem** betyr «det samme». Det refererer til sider ved en person, gruppe eller kultur som antas å være mer eller mindre uforanderlig over tid. I dagligtale brukes ordet særlig i to betydninger: For det første snakker vi om identitet i betydningen av at det er mulig å identifisere en person for eksempel ved å sjekke legitimasjon og personnummer. Da har vi en entydig identifikasjon. For det andre bruker vi ordet identitet som et uttrykk for det som en person eller gruppe oppfatter seg selv som, eller det andre oppfatter som konstant ved personen eller gruppen. I denne betydningen har det med tilhørighet å gjøre. Hvem identifiserer jeg meg med? Hvem er jeg? Når vi svarer på disse spørsmålene, beveger vi oss i retning av psykologien – det faget som studerer menneskers adferd – oppførsel og reaksjoner og mentale prosesser – tanker og drømmer. Vi skal i dette kapitlet først referere litt fra diskusjonene om identitet, så vil vi diskutere hva identitet er i samspill med andre mennesker, deretter skal vi se mer på forholdet mellom «vi» og «de andre», hvordan det er å leve i ulike verdener – det vi kan kalle multippel identitet eller multikulturell identitet. Hensikten med kapitlet er å få en dypere innsikt i grunnlaget for kommunikasjon mellom mennesker. **//Hvordan blir vi den vi er? //** **Personlig og sosial identitet ** Det er vanlig å se på ungdomstiden som en periode i livet der en skal «finne seg selv», dvs. en personlig kjerne i sin selvoppfatning. Denne kjernen finner en frem til ved å sammenligne seg selv med andre. Når man finner denne kjernen, har man funnet sin personlige identitet. Det antas at den er noenlunde stabil: Jeg er den jeg er i dag, som jeg var i går og vil være i morgen. Dette blir av og til fremstilt som konsentriske sirkler, der hver sirkel illustrerer hva som ligger utenpå kjernen – ego – seg selv. Utenfor ego finner man familie, slekt, bosted, region og nasjon, og kanskje kontinent eller menneskeheten.
 * 2. Kulturell identitet **

(se modell på NDLA)

Vår personlige identitet er tett sammenvevd med det vi kunne kalle en sosial identitet. Den er ikke en fast og uforanderlig del av oss selv, men blir til når vi sammenligner oss selv med andre. Sosial identitet er vår forståelse av hvem vi er og hvem andre mennesker er, og andre menneskers forståelse av hvem vi er. Sosial identitet er altså relasjonell, den vokser frem av en relasjon til andre mennesker. **Beskrivende kulturell identitet ** Hovedoverskriften i kapitlet er kulturell identitet. Men hittil har vi stort sett snakket om identitet som noe som karakteriserer enkeltpersonen – som når du ser deg selv i speilet. Men det er blitt tydelig i avsnittet ovenfor at ingen er seg selv bare i et speil. Vi er sosiale mennesker som skaper kultur når vi møter hverandre. Enkelte identitetsforskere bygger på det beskrivende kulturbegrepet og bruker kulturell identitet som et uttrykk for en antatt folkesjel (en type felles identitet som alle i kulturen deler). Den gangen kultureliten i Norge var opptatt av nasjonsbyggingen i siste halvdel av 1800-tallet, var man på jakt etter «den norske folkesjel». På samme måte kan man i dag høre at mange karakteriserer særskilte innvandrergrupper ved å sette merkelapper på, som for eksempel tyrkisk kultur, og tyrkisk identitet. Ut fra en slik tankegang har tyrkere så mye felles (en essens) at det gir mening å karakterisere dem som en gruppe. Når de kommer til Norge, antas det at slike innvandrere vil være splittet mellom en tyrkisk og norsk identitet. Vi skal diskutere dette senere. **Dynamisk kulturell identitet ** Dersom vi tar utgangspunkt i det dynamiske kulturbegrepet, blir forståelsen av kulturell identitet noe annerledes. Kulturell identitet skapes mellom mennesker i bestemte situasjoner. Både opptrer vi på ulike sosiale arenaer i møte med andre, og dessuten mobiliserer vi ulike deler av vår identitet i slike møter mellom mennesker. Vi kan faktisk ha flere identiteter som delvis overlapper hverandre og som skapes i møtet mellom mennesker.(Hall, Held og McGrew 1992) For å illustrere dette, kan vi forsøke oss med den nedenstående modellen. Den forsøker å vise at det er mange dimensjoner i det vi kaller vår identitet. Vi deltar i mange felleskap på en gang, vi etablerer relasjoner til andre mennesker der vi spiller ut vår egenart og måler oss selv i forhold til andre mennesker. Identitet blir, på samme måte som kultur, et resultat av sosial forhandling. Religion Språk Ætt Hjemsted Venner Kjønn Etnisk tilhørighet Hudfarge ** Identitet ** Nasjonalitet Familie ???      Utdannelse Klasse Alder Yrke Politikk De ulike dimensjonene eller relasjonene kan overlappe hverandre og slik bidra på ulike måter til vår dynamiske identitet. Identitet er etter denne synsmåten et relasjonelt begrep: Identitet er knyttet til lokale relasjoner mellom bestemte personer. Identitet kan forståes som en fortelling skapt i møtet mellom en forteller og en tilhører, hvor fortelleren (du) forsøker å skape sammenheng mellom ulike fortellinger om seg selv (deg selv). Kulturell identitet skapes gjennom erfaringer fra barndom, kontakt med foreldre, likesinnede, andre og utdanning. Denne skapelse slutter aldri, siden mennesker i et samfunn stadig mottar og adopterer nye impulser gjennom kommunikasjon med andre. Kulturell identitet er derfor en form for sosial identitet som er konstruert i relasjoner til andre mennesker i en gitt tidsperiode (Jensen 2003:11) ** Oppgave ** 1. Gjør rede for beskrivende og dynamisk identitet. Hva er det vi legger vekt på når vi bruker begrepet beskrivende identitet? Hva er det som er viktigst når vi bruker begrepet dynamisk identitet? 2. Hva er stabilt og hva er foranderlig når vi snakker om egen identitet? 3. Går det an å ha mange identiteter? Begrunn svaret. **//Dimensjoner i konstruksjonen av identitet //**  **Sted ** I Norge skal du ikke ha snakket lenge med en person før du begynner å lure på hvor han eller hun kommer fra. Vi prøver å fange opp signaler i dialekten, stikkord som personen kommer med, og dersom vi er helt i villrede, kommer spørsmålet: – Og hvor er så du fra? Mange innvandrere får spørsmålet nesten med en gang: – Hvor kommer du fra? Det ser ut til at vi trenger å putte folk i en bås, enten det er en nykommer, en innvandrer eller «norskfødt med innvandrerforeldre», – hvilket land kommer du fra? Spørsmålet har med tilhørighet å gjøre. Stedstilhørighet er viktig for å fastslå identiteten. Personer som er vokst opp forskjellige steder synes kanskje dette er et vanskelig spørsmål å svare på. Det kan også oppleves krenkende når «alle» spør om det samme. Hva har du med det? Min identitet er min egen, og den har du ikke noe med å «spørre og grave» om. En tamil som har bodd på forskjellige steder på Sri Lanka, vært på flyktningmottak i Trysil, med språkkurs på Hamar, med en bror i Göttingen i Tyskland, en søster i Sundsvall i Sverige, en mor i Groruddalen, med kjæreste fra Stranda, og jobb i Halden har litt tilhørighet her, og 6 litt tilhørighet der. Men hvor er hjemstedet, hvor kommer han fra? Det kan være vanskelig å svare på slike spørsmål, ofte ønsker han ikke å komme med hele sin livsfortelling når noen spør. For mange nordmenn er det et sjokk å oppdage at Nordsjøen vasker inn mot svenskegrensen på alle euro-myntene som 400 millioner europeere har i lommene. Norge er «utenforlandet». Sveits er heller ikke med i EU, men de er likevel synlig på kartet. Enkelte er så knyttet til stedet de er vokst opp, at de ikke kan tenke seg å flytte til noe annet sted uten å miste noe av seg selv. **Familie og foreldre ** Familietilknytning er selvsagt viktig for å finne ut hvem du er. Hvem er dine foreldre? Bor de sammen? Eller er det andre personer som har vært i foreldres sted, som er viktigere enn biologiske foreldre? Søsken, tanter og onkler, er de viktige for identiteten? I Norge tenker vi oftest på familie som mor, far og barn – den såkalte kjernefamilien. I mange andre kulturer er det storfamilien som er viktig. Den inkluderer besteforeldre, onkler, tanter, fettere og kusiner. I mange afrikanske språk kalles også onkler og tanter for «mor» og «far», og søskenbarn kalles «bror» og «søster». 7      Det er heller ikke uvanlig at de bor i samme landsby, eller at en mann har flere koner og barn med forskjellige mødre. Da kan det bli mange «brødre» og «søstre». Og slike barn blir sjelden foreldreløse. Om biologisk mor og far dør, har de nesten alltid en annen «mor» og «far» og ganske sikkert mange «brødre» og «søstre». Storfamilielivsstilen kan være vanskelig å opprettholde for en afrikansk familie i Norge. Det sosiale nettverket, som var en selvfølge i hjemlandet, er plutselig borte, og det er vanskelig å opprettholde kontakten med resten av storfamilien. Dessuten forandrer levesettet seg i det nye landet – både på grunn av boforhold, nye matvaner, jobb og avstander. Likevel er det vanlig at mange slike innvandrerfamilier legger stor vekt på samholdet i familien også etter at de nye omstendighetene er blitt annerledes. Dette står i kontrast til det vi ser mer og mer av i vårt eget samfunn: «enforelder-familien». I en slik familie vil kontakten med omverdenen være viktig for å utvikle det som kalles sosial kompetanse – evnen til å omgås andre på en god måte uten å gi avkall på seg selv. **Nære personer og venner ** Foreldrene har sterk innflytelse over sine barn fra de er små. Andre vil legge vekt på nær kontakt med en bestemor, eller en person utenfor familien som har vist interesse og omsorg for familiens ve og vel. Hvordan er du blitt den du er? Noen vil understreke betydningen av kontakt med nære venner, kontakt med en spesiell ungdomsgjeng, interessegruppe som for eksempel MC-klubb, musikkband, speider’n, religiøst fellesskap, politisk ungdomslag eller andre organisasjoner. I afrikansk sammenheng er det vanlig å legge vekten på relasjoner til andre mennesker og grupper. «Jeg er den jeg er fordi du er den du er» er et uttrykk som peker på hvor viktige relasjonene er i oppfatningen av egen identitet. Mange vil legge vekt på at de er spesielle individer – jeg er noe helt for meg selv – ulik andre omkring meg – unike individer. Alle mennesker er forskjellige fra andre mennesker, til syvende og sist er jeg bare identisk med meg selv. Fig. En filmsnutt om identitet? **<span style="color: windowtext; font-family: 'Arial','sans-serif';">Alder og kjønn **<span style="color: windowtext; font-family: 'Arial','sans-serif';"> Hvem du er avhenger også av hvor gammel du er. Vi forandrer oss hele tiden, vi møter nye venner og nye utfordringer. Hvilken aldersgruppe er du i? Hvilken innflytelse har andre på din alder på din personlighet? Her er også kjønn viktig. Vi kan ikke velge hvilket kjønn vi skal ha, men vi blir født som kjønnsvesener. Dette er ikke bare et spørsmål om biologi, men like mye hvilke oppfatninger av kjønn vi får i det fellesskap vi vokser opp i. Kjønnsidentitet er viktig i alle kulturer over hele verden og bestemmer veldig mye i forhold til oppdragelse, kjønnsroller og forhold til det annet kjønn. Feminismen har vært en viktig strømning gjennom det tjuende århundret. Den bygger på at kvinner har noe til felles med andre kvinner uansett hvor de bor i verden, hvilken religion de tilhører, uansett hudfarge og morsmål. Derfor bør de være solidariske med hverandre og finne sammen også i politiske grupperinger. ** Oppgave ** Det er en gammel diskusjon om betydningen av arv og miljø. At du er gutt eller jente, har blå øyne eller brune øyne er medfødte egenskaper som du ikke kan gjøre noe med. Du blir også eldre dag for dag. Dette er biologiske forutsetninger. Men det er også kulturelle forutsetninger for hvorfor du er den du er. 1. Hvor viktige er de biologiske forutsetningene i utformingen av din identitet? 2. Hvor mye av dine karakteregenskaper er medfødt? 3. Hvor mye av dine karakteregenskaper er tillært fra det miljøet du er vokst opp i?      4. Er det mulig å endre grunnleggende karaktertrekk? Ønsker du å endre dem? Eller vil du resignere ved å si: slik er jeg blitt, jeg kan ikke noe for det? 5. Er identitet bestemt av arv eller miljø? **<span style="color: windowtext; font-family: 'Arial','sans-serif';">Ætt og slekt **<span style="color: windowtext; font-family: 'Arial','sans-serif';"> Skillet mellom familie, ætt og slekt er ikke alltid klart i dagligtalen, men det kan være viktig i noen samfunn og kulturer. Med familie tenker vi oftest på de som lever under samme tak, det kan være kjernefamilie eller storfamilie. Alle disse har ikke samme avstamning, mann og kone kommer fra ulike familier som oftest har ulike forfedre og formødre. De kommer fra ulike avstamningsgrupper eller ætter – det er de som har felles stammor og stamfar. Fig. Gamle familiebilder knyttet til slektsgården. Noen steder i verden regnes slekten etter faren – patrilinearitet - og andre steder regnes slekten etter moren - matrilinearitet. Ofte er det bare menn som kan føre slekten, og av og til familienavnet, videre. Dette er vanlig i Kina og Japan der eldste sønn får rituelle oppgaver i forhold til sine foreldre ved å ta vare på fedrealteret og brenne røkelsespinner til ære for de avdøde. Dette omtales ofte som «filial piety» - sønnlig pietet – ærefrykt for forfedrene. Eksempel I det gamle norske bondesamfunnet var det vanlig at barna fikk farens navn: Ole og Kari fikk navn etter farens fornavn: Pedersen og Pedersdatter. I tillegg var det vanlig å ta med gårdsnavnet, men det var nærmest en adresse og kunne forandre seg gjennom livet når de flyttet fra gård til gård. Ole Pedersen Haugen kunne bli Ole Pedersen Vinje når han flyttet fra Haugen til Vinje. I Norge er det vanlig å regne slekten gjennom både mor og far. Men farslinjen hadde større betydning når gården skulle arves gjennom odelsretten. Nå er odelsretten endret slik at både kvinner og menn arver på lik linje. Barn kan nå også få mors navn, mens det tidligere var vanlig at barnet fikk fars familienavn. **<span style="color: windowtext; font-family: 'Arial','sans-serif';">Religiøs identitet **<span style="color: windowtext; font-family: 'Arial','sans-serif';"> For mange er religion viktig for identiteten. Å være kristen vil for mange si å høre til et kirkesamfunn, å være en del av en større helhet. Men det kan også være noe personlig – at en tror at Gud sendte sin Sønn, Jesus Kristus, for å frelse, ikke bare verden, men også «lille meg». Å være kristen kan være et kall til å vise Guds kjærlighet i praksis i møte med våre medmennesker. Det kan bety omsorg og nestekjærlighet – å sette sitt eget til side for noe som er større enn en selv. Det kan gi dimensjoner over livet som skaper en bevisst identitet. Mange muslimer som kommer til Norge, var ikke særlig aktive i moskeen, eller i religionen for øvrig, før de kom til dette landet. Men å være fremmed i Norge kan bety at man søker fellesskap med andre fra samme land og region. Da kan religion bli viktig. Mange jenter velger å gå med sjal - «hijab» for å markere at de ser på seg selv som troende muslimer. Hijaben blir en identitetsmarkør. **<span style="color: windowtext; font-family: 'Arial','sans-serif';">Medfødt identitet? **<span style="color: windowtext; font-family: 'Arial','sans-serif';"> Hudfarge og kjønn kan vi ikke gjøre noe med, heller ikke øyefarge. Dette er medfødte egenskaper. Men på grunn av hudfarge og kjønn blir vi regnet til å høre til bestemte grupper i samfunnet – enten vi liker det eller ikke. Siden hudfargen er så synlig, har den lett for å bidra til å sette mennesker i bestemte båser. Eksempel En ingeniør i kommunen ble lei av alltid å måtte forklare at han var fra Somalia, andre ingeniører var bare ingeniører. For ham var hans dyktighet i faget viktigere enn at han kom fra Somalia. Han ville ha sin identitet i sitt fag og sin jobb, men han kunne ikke flykte fra at han var «mørkhudet». ** Oppgave ** 1. Ved en kriminell handling skriver avisene ofte at ugjerningen ble begått av en «mørkhudet» mann. Diskuter hva bruken av slike begreper fører til. 2. Les for eksempel http://debatt.sol.no/node/7427101. Gutten i artikkelen var vokst opp i Norge med norsk mor og tunisisk far (som han aldri hadde sett). Han følte seg helt norsk. Men hudfargen førte til at han ble kalt «jævla utlending» utenfor diskoteket. Man kan ikke flykte fra hudfargen. Men hva kan vi gjøre for å motvirke slike holdninger i ungdomsmiljøer? **<span style="color: windowtext; font-family: 'Arial','sans-serif';">Andre identitetsmarkører **<span style="color: windowtext; font-family: 'Arial','sans-serif';"> Det er mange andre tilhørigheter som kan bidra til identitetsfølelse. Dype samfunnsmotsetninger har i mange land skapt en klasseidentitet. Motsetninger mellom jordeiere og jordløse fattigbønder, mellom borgerskap og arbeidere skaper bevissthet om sin egen klasse og stand. Norge er i mindre grad enn for eksempel England et klassesamfunn, men forskjellen mellom rik og fattig ser ut til å øke. Både etnisk bakgrunn, nasjonalitet, politikk, utdannelse, yrke og livsstil kan være viktige for identiteten – hvor en føler at en hører hjemme. Vi skal se nærmere på slike identitetsmarkører når vi diskuterer gruppeidentitet. ** Oppgave ** Skriv en liste over hvem du snakker med eller har kontakt med i løpet av en uke. 1. Hva forteller dette deg om din identitet? Hvem er du? 2. Stemmer ditt selvbilde med det andre mennesker du omgås mener om deg? Hvem sier de at du er? 3. Hva er medfødt og hva kan du velge når det gjelder å virkeliggjøre din identitet? 4. Du har sikkert laget en profil et sted på nettet. I hvilken grad mener du at den samsvarer med din virkelige identitet? **//<span style="color: windowtext; font-family: 'Arial','sans-serif';">Å leve i ulike verdener //**<span style="color: windowtext; font-family: 'Arial','sans-serif';"> Figuren ovenfor illustrerer tydelig at vi blir identifisert i relasjoner til andre mennesker, familie, venner, etniske grupper og nasjoner. Alle kategoriene vi har nevnt relaterer til det vide kulturbegrepet vi har brukt i denne fremstillingen. Kultur har med familie, kjønn, alder, språk, etnisitet, nasjonalitet, politikk, religion og alt det andre å gjøre. Hvis vi skifter synspunktet fra å være identisk med seg selv til det å dele en identitet med andre, blir det sosiale og kulturelle aspektet enda tydeligere. **<span style="color: windowtext; font-family: 'Arial','sans-serif';">Gruppeidentitet og multiple identiteter **<span style="color: windowtext; font-family: 'Arial','sans-serif';"> Som mennesker deltar vi i en rekke forskjellige gruppefellesskap. Vi har tilhørighet, ikke bare i et fellesskap, men i mange på én gang, der vi står i relasjoner til andre mennesker. Vi deltar faktisk i ganske komplekse, overlappende og foranderlige fellesskap. De ulike gruppefellesskapene gjør krav på oss på forskjellige måter, og av og til kan vi oppleve motstridende krav. Eksempel Anne er lektor på en videregående skole i Norge. Hun har en yrkesidentitet som lektor. Den har hun felles med andre lærere i videregående skole. Hun er derfor med i Norsk lektorlag som er en fagforening for lektorer i norsk skole og andre med embetseksamen av høyere grad eller mastergrad. Anne har gjennom lektorlaget også samarbeid med andre lektorer i Europa gjennom Comenius-programmet som arbeider for utveksling av elever i EU-land. Slik tilhører Anne en gruppe lektorer med internasjonale forbindelser. Disse lektorene har ulike identiteter. De tilhører fellesskap som Anne ikke deltar i – religiøse, politiske, etniske og mange andre grupperinger. Som innbygger i en bydel i Stavanger har hun felles interesser med andre som bor i den bydelen og protesterer mot bompengeringen. Som venstrevelger deler hun politiske interesser med folk over hele landet. Disse politiske interessene deler hun ikke nødvendigvis med sine naboer, dersom de stemmer Fremskrittspartiet, Arbeiderpartiet eller SV. Som medlem av Metodistkirken har hun noe felles med metodister – ikke bare i Norge, men i hele verden. Men dette fellesskapet inkluderer ikke nødvendigvis naboene, partifellene, kollegene, eller for den saks skyld medlemmer av hennes egen familie. Anne kan på samme tid være mor til fire barn, ektefelle til sin mann, søster til sin bror, tante til åtte barn, norsk statsborger, av tysk ætt på farssiden, norsk bondeslekt på morssiden, kristen metodist, liberal venstrevelger, vegetarianer, historiker, lektor, skribent, feminist, heteroseksuell, forkjemper for homofiles rettigheter, teaterelsker, miljøaktivist, datafrik, svømmer og elsker av jazz-musikk. Hvilken identitet har Anne? Svaret er alle sammen. Hun har, i likhet med oss alle, mange identiteter – på fagspråket plurale identiteter eller multippel identitet. Anne må velge hva hun vil prioritere mellom alle disse tilhørighetene akkurat her og nå. Vi må alle velge hvilken betydning vi vil tillegge hver av våre relasjoner i den situasjonen vi er i. Våre valg i dag vil også ha innvirkning på våre fremtidige valg. Men det kan sies mer om kulturell identitet. Stuart Hall hevder at en person som lever i et komplekst samfunn, som for eksempel vår globaliserte verden, kan være bærer av multiple identiteter, endog motsetningsfylte identiteter. Identitet blir et bevegelig gjestebud som blir formet og forandret kontinuerlig i forhold til måtene vi er representert eller tiltalt på i det kulturelle system som omgir oss… Inni oss er det motsigelsesfylte identiteter som trekker oss i forskjellige retninger, slik at våre identifikasjoner stadig blir forskjøvet (Hall et al. 1992:277). [min oversettelse] Ifølge Hall er årsaken til at vi opplever oss selv som integrerte personer, til tross for motsigelsesfylte identiteter, dette at vi stadig bærer med oss våre egne fortellinger – narrativer - som vi konstruerer om oss selv. Dermed skaper vi stadig nye fortellinger om oss selv der tingene henger sammen. Multiple identiteter eller motsetningsfylte identiteter er nyttige begreper i forståelsen av interkulturell kommunikasjon. Begrepene gir oss nemlig en forklaring på hvorfor særskilte temaer aktualiserer forskjellige identiteter i oss selv alt etter hvem vi snakker med, hva vi snakker om og hva som er konteksten for kommunikasjonen. **<span style="color: windowtext; font-family: 'Arial','sans-serif';">Identifikasjon **<span style="color: windowtext; font-family: 'Arial','sans-serif';"> Hylland Eriksen bruker uttrykket identifikasjon når han drøfter prosessene som skjer i kulturelle møter: «Identifikasjon handler med andre ord ikke så mye om hva slags forskjeller som faktisk finnes, som om hvilke forskjeller som blir sosialt relevante ved at folk handler som om de finnes.» (Eriksen 2003: 138). Som eksempel viser han til den norske antropologen Harald Eidheims undersøkelse blant kystsamene og norske fiskere på Finnmarkskysten i sekstiårene. Det var minimale kulturelle forskjeller mellom dem, men samer og nordmenn hadde lite uformell sosial kontakt, og de levde langt på vei segregert (atskilt), selv om en utenforstående ville ha vanskeligheter med å se forskjell på deres levesett. Eksempel Når kystsamene var i landhandelen, snakket de samisk med hverandre. Straks en nordmann kom inn i butikken, slo de over til norsk. Å være same var forbundet med skam – et sosialt stigma. Derfor spilte de «norske» når de var sammen med nordmenn. Identifikasjon handler om hvilke forskjeller man gjør relevante i samhandlingen mellom gruppene. Det kan være kjennetegn som språk, hjemsted, slekt, nasjonalitet, etnisk tilhørighet, familie, alder, utdannelse, politisk syn, seksuell orientering, klasse, religion, kjønn og lignende. Eksempel Det har heldigvis skjedd mye innen samekulturen siden 1960-tallet som Eidheim beskrev i eksemplet ovenfor. Sametinget ble opprettet i 1988. Finnmarksloven av 2005 gir samene rettigheter til jord og vann. Med stolthet hevder samene at de er en nasjon – Sápmi – som dekker nordlige områder i Russland, Finland, Sverige og Norge. Samene har fått sitt eget flagg, og bærer nasjonaldrakten, samekoften med stolthet. Det bor like mange samer i Oslo som i Finnmark. **  Oppgave    ** Hva betyr identifikasjon for samer i Oslo? Ved hvilke anledninger spiller oslosamene ut sin samiskhet i Oslo? Identifikasjon skjer både ved at man etablerer likheter med noen (identifiserer seg med dem), og ved at man etablerer forskjeller til noen andre. Vi ser mange av de samme prosessene i det norske såkalte flerkulturelle samfunn. Hvem sier vi at de andre er? Hvem sier de andre at vi er? Kontraster er viktige for all identifikasjon. Noen kjennetegn er påtvungne (imperative), andre er situasjonelle. ** Eksempe  ** l       Som nordmann kan jeg ikke velge at norsk ikke skal være mitt morsmål, men jeg kan gjennom strategiske valg forhandle om situasjonsdefinisjoner som gjør at etnisk identitet blir mer eller mindre relevant. I globaliseringsprosessene gjør utviklingen av en global datateknologi at enkelte identiteter blir mindre relevante, som for eksempel nasjonalitet og etnisk tilhørighet. Derimot kan andre identiteter som for eksempel alder og fortrolighet med teknologien bli mer relevante. Vi deltar i ulike typer av gruppefellesskap. Noen er flyktige og overfladiske, som når vi er busspassasjerer, mens andre er dype og forpliktende, som i våre nære relasjoner til våre nærmeste. Lojalitet til familien vil for de fleste vare livet ut. De identitetene vi investerer mest tid og interesser i, vil være de viktigste. Dersom vi finner meningsfeller, blir felles identitet viktig. Sammen med andre kan vi kjempe for felles interesser gjennom organisasjoner og grupper. Vi vil føle lojalitet til de som vi deler interesser med og også utelukke andre som ikke deler våre interesser. Det gir mening å tale om gruppeidentitet. Eksempel Ved å delta på Facebook, Twitter og andre moderne sosiale medier på Internett kan vi også være med i gruppefellesskap. Vi kan delta i diskusjonsgrupper og dele bilder og musikkfiler. Slik er vi også med i en identifikasjonsprosess. Denne måten å tenke identitet på åpner for valgmuligheter. Hvem vi er avhenger av hva vi velger og hvem vi vil være sammen med, hvem vi identifiserer oss med, enten det gjelder ungdomsmoter, religiøse grupper, politiske partier eller grupper på Internett. En annen diskusjon er om våre valg er frie eller påtvungne av oppvekst og miljø. Det ikke sant som det av og til blir sagt: «vi mennesker er alle like innerst inne». Det er mer sannsynlig å anta at «vi er alle forskjellige». Som mennesker har vi imidlertid alle noe felles «innerst inne» fordi vi har evnen til å tenke og føle og sette oss inn i andres verdener – empati. Men dette «innerst inne» er ikke likeens. Det er tilegnet av forskjellige personer med ulike rammebetingelser. I kommunikasjon med andre er det mer et spørsmål om hva vi velger å legge vekt på i bestemte situasjoner. Enkelte mennesker har vi mer felles med enn andre, derfor inngår vi stadig i grupper med ulike interessefellesskap. De som deltar i gruppefellesskapet kan dele interesser på noen felter, mens de avviker fra hverandre på andre. Men mulighetene for fellesskap gir også mulighetene for å bygge broer i en verden der konfliktene er mange. Vi ser at det som her er sagt om identitet føyer seg inn i den tradisjonen vi presenterte i KK1 om den dynamiske forståelsen av kulturbegrepet. «Med en dynamisk kulturforståelse er kultur ikke noe et menneske har, men noe en person gjør gjeldende i det sosiale spillet i forhold til andre mennesker.» (Svane 2004: 97). Kulturer er ikke «båser» vi kan putte mennesker inn i, men det vi gjør gjeldende i et møte med andre mennesker. Vi forhandler kultur når vi kommuniserer med andre, slik skaper vi og nyskaper vi «kultur». Derfor er kommunikasjon så sentralt i alle menneskelige forhold. ** Oppgave ** I avsnittet står det: «Hvem vi er avhenger av hva vi velger og hvem vi vil være sammen med, hvem vi identifiserer oss med, enten det gjelder ungdomsmoter, religiøse grupper, politiske partier eller grupper på Internett. En annen diskusjon er om våre valg er frie eller påtvungne av oppvekst og miljø.» 1. Ta den siste diskusjonen med de andre du er sammen med på skolen. Hvilke valg er frie, og hvilke er påtvungne av oppvekst og miljø. 2. Er det slik dere vil ha det, eller ønsker dere å ta andre valg? 3. Er du den du vil være, eller ønsker du å forandre din identitet? Hva må du i så fall endre på? **<span style="color: windowtext; font-family: 'Arial','sans-serif';">Splittet eller hel personlighet? **<span style="color: windowtext; font-family: 'Arial','sans-serif';"> Det forventes ofte at mennesker «har en identitet». Med det tenker man ofte på nasjonal eller etnisk eller religiøs identitet. Mange minoritetsbarn i Norge vokser opp med ulike forventinger på skolen og hjemme. På skolen blir de kjent med andre norske barn og lærere. De blir opplært på en måte som er vanlig i Norge. De blir ført inn i en sosialdemokratisk væremåte helt fra barnehagen der forskjeller blir tonet ned, lærerne kalles ved fornavn og der kjønnsroller bagatelliseres. Barna får tidlig ta egne valg. Målet er å bli fri og selvstendig slik at man kan «stå på egne ben». Personlige valg blir tillagt stor betydning. Barna får velge om de vil gå ut eller være inne, hvem de vil være sammen med og hva de vil ha på brødet. I fritiden forventes det at de skal være med på fotball, turn eller korps sammen med andre jevnaldrende. Ungdom skal også kunne gå på fest uten at voksne alltid «passer på». Minoritetsbarn som vokser opp med en slik skolegang, kan oppleve en helt annen situasjon hjemme. Det tales et annet språk enn norsk, det forventes at de skal adlyde de voksne i ett og alt. Forholdet mellom kjønnene er helt annerledes enn på skolen. Familien prioriteres. Lojalitet og trygghet er viktige verdier. Eksempel En pakistansk ungdom som er oppvokst i Norge, sier det slik: «Mitt store dilemma er at jeg opplever meg mer utenlandsk når jeg er sammen med nordmenn, og mer norsk når jeg er sammen med mine foreldre og andre utenlandske venner og bekjente. Felles for begge identitetene er opplevelsen av å være annerledes. Å la de ulike identitetsopplevelsene leve side om side uten at jeg blir forvirret er til tider vanskelig» (Nadia Ansar i Fangen, Alghasi, og Frønes 2006:78) Når du er mest mulig norsk blir du ofte mer godtatt i det norske miljøet Når du er minst mulig norsk blir du godtatt i minoritets-miljøet Foreldre og andre minori-teter Norske venner, skole… Hvem skal jeg være? ]      Det hevdes ofte at slike barn lever i «to kulturer», og mange mener at slike barn vil ha en «splittet personlighet». Men erfaring viser at mange barn som er vokst opp på denne måten har vanligvis en stor evne til å svitsje fra den ene til den andre væremåten uten at det behøver å skape konflikter. De lærer å takle to ulike kodesett og spiller sine roller med like stor dyktighet både på hjemmearenaen og på utearenaen uten større problemer. I mange tilfeller beskrives slike situasjoner som en identitetskonflikt eller identitetskrise, fordi minoritetsidentiteten antas å kollidere med majoritetsidentiteten. Men en slik beskrivelse bygger på en identitetsforståelse der identiteten oppfattes å være konstant rundt en kjerne. Det er ikke slik vi har beskrevet identitet ovenfor. Identiteten, slik vi har fremstilt det her, ligger i relasjoner og ikke i en fast kjerne. Det er fullt mulig å være medlem av ulike gruppeidentiteter. Det er mer et spørsmål om hva man spiller ut i den tilfeldige relasjonen en er inne i. Med den dynamiske kulturforståelsen er identiteten også dynamisk og foranderlig, avhengig av den relasjon man opptrer i. Men av og til oppstår situasjoner som er preget av enten-eller, som for eksempel når det kommer til inngåelse av ekteskap som i filmen omtalt nedenfor. **  Eksempel    ** I filmen «East is east» har faren George Khan vokst opp i Pakistan. Han er gift med sin engelske kone. De har sju barn som har vokst opp i England. Barna vil gjerne leve på samme måte som andre engelske venner. Når faren ikke er til stede, kan de spise bacon og pølser. Den ene sønnen får seg engelsk kjæreste og sniker seg ut på bar om kvelden. De bryr seg ikke om at faren vil at de skal leve på pakistansk måte. Konflikten oppstår når faren vil bestemme hvem barna skal gifte seg med. ** Oppgave ** Se filmen: «East is east» og diskuter de dilemmaene som oppstår i lys av det vi her har sagt om kultur og identitet. Annen generasjons innvandrere, eller – mer presist – første generasjons nordmenn, blir eksponert for tradisjonelle verdier fra Midtøsten og for moderne eller endog postmoderne verdier fra Skandinavia; de går kanskje på koranskole om kvelden, men ser amerikansk såpeopera på tv; mange av dem er perfekt tospråklige i norsk og for eksempel tyrkisk eller punjabi; de kan fungere egalitært på skolen og hierarkisk hjemme; alt dette kan de få til – riktignok ikke friksjonsfritt, men likevel - uten å havne i en identitetsmessig spagat[…] Så lenge de kan ha en trygg personlig identitet, er ikke den entydige kulturelle identiteten nødvendig for at de skal overleve mentalt. (Eriksen 1997:49) **<span style="color: windowtext; font-family: 'Arial','sans-serif';">«Third Culture Kids» (bilder på NDLA) **<span style="color: windowtext; font-family: 'Arial','sans-serif';"> Hva har disse personene felles? John Carew Vokst opp i Norge med gambisk far og norsk mor. Landslagsspiller og proffspiller i fotball. Aktiv i antirasistisk arbeid. Marco Elsafadi liFødt i Libanon av palestinske foreldre, bodde 10 år i Tyskland før han kom til Norge som 12- åring. Landslagsspiller i basket, og leder av New Page. ”Årets forbilde 2006” Hilde Frafjord iljJohnson Født i Tanzania av norske foreldre, og bodde der mange år som barn. Tidligere utviklingsminister. Aktiv i fredsprosessen i Sudan Loveleen lRihel ilBrenna Kom til Norge fra India som 4-åring. Forfatter og konsulent i flerkulturelle forhold. Leder av FUG (Foreldreutvalget i grunnskolen) Alle har vokst opp med flere kulturer. På hvilken måte bruker de sin bakgrunn? Det er etter hvert mange barn som vokser opp i «flere kulturer», om vi skal bruke det beskrivende kulturbegrep. Mens det tidligere stort sett var misjonærbarn og diplomatbarn som hadde en oppvekst i utlandet, er det nå i tillegg barn av militære tjenestemenn og folk som arbeider i internasjonale organisasjoner og flernasjonale selskaper som stadig flytter på seg. I 1990 ble det anslått at ca tre millioner amerikanere oppholdt seg enten midlertidig eller permanent i utlandet (Pollock, Van Reken, og Sæverås 2009). Tallet er kanskje dobbelt så stort i dag. Det finnes internasjonale skoler i de fleste land som gjør det mulig å reise med hele familien. Også flere og flere norske barn vokser opp i utlandet, og mange studenter velger med hensikt å ta visse deler av studiet utenlands. I tillegg kommer barn av immigranter, minoritetsbarn, som må forholde seg til en annen kultur enn foreldrenes hjemlandskultur. Mange innvandrerbarn og barn som vokser opp i utlandet, kommer inn under betegnelsen «Third Culture Kids» (TCK) «tredjekulturs barn» (TKB). Et slikt barn føler tilhørighet i en kultur som verken er foreldrenes kultur eller den kultur de har vært gjester i, men en kultur de har felles med alle som vokser opp «mellom kulturer». Det var to samfunnsvitere som innførte denne betegnelsen da de studerte barn av amerikanere i India. De var i utenrikstjeneste, misjon, bistandsarbeid, forretningsliv, militæret, skole og media. De møtte også utvandrere fra andre land og oppdaget at de hadde noe felles: «utvandrerne hadde en livsstil som skilte seg fra både hjem- og vertskulturen, men det var en livsstil som var felles i denne settingen.» Vi finner denne definisjonen av begrepet: Et tredjekulturs barn (TKB) er en person som har tilbrakt en vesentlig del av utviklingsårene utenfor foreldrenes kultur. TKB-en har opparbeidet et forhold til alle kulturene uten å ha fullverdig eierskap i noen av dem. Selv om deler av hver kultur blir gjort til en del av TKB-ens livserfaring, vil følelsen av tilhørighet ligge i forholdet til andre mennesker med liknende bakgrunn (Pollock, Van Reken, og Sæverås 2009). Felles for disse barna – som etter hvert er blitt voksne – er at de ofte føler seg hjemme «everywhere» & «nowhere». De er blitt en slags globale nomader. I motsetning til mange barn som vokser opp i en bestemt kulturell kontekst, føler mange av disse at de ikke har røtter noen steder. Selv om de er etnisk norske og har norske foreldre, er de ikke norske «inni sitt hode», fordi deres mentale univers er annerledes enn klassekameratenes. **  Eksempel    ** Når du spør slike tredjekulturs «barn» hvor de er fra, får du ikke alltid svar. De sier kanskje at de har vært «rundt omkring» eller «flere steder», uten å ønske å utdype dette noe nærmere. Felles for disse barna – som kanskje er blitt voksne – er at de er blitt påvirket av foreldrenes kultur hjemme, en annen kultur på skolen og stedet der de har bodd. Mange har også opplevd å bo på forskjellige steder i verden, og blitt påvirket av alle forskjellighetene. Foreldrene vil ikke forandre seg så mye som barna når de flytter fra sted til sted. Å si «da jeg var på din alder» til et tredjekulturs barn er helt irrelevant. At barna blir totalt forskjellige fra foreldrene kan ofte virke svært forvirrende på foreldregenerasjonen. Enkelte slike tredjekultursbarn føler seg ikke hjemme noe sted og kan ha vansker med å slå seg til ro. Noen har også bodd på internatskoler og vært skilt fra foreldrene i månedsvis eller endog årevis. Enkelte kan få følelsen av å være et offer og kan gå i årevis med en uforløst sorg inne i seg. Tap av stedstilknytning, sosial status, livsstil, eiendeler, venner, fortid, identitet kan utløse depresjoner og angst. Flere misjonærbarn har opplevd slike skjulte tap og lever med psykiske traumer. Men også barn av diplomater, FN- ansatte eller næringslivsfolk som har flyttet på seg mange ganger kan ha slike erfaringer. Mange strever med å bearbeide tapene også i voksen alder. Men bildet er ikke bare negativt. Mange slike tredjekulturs barn har høy språk- og kulturkompetanse og kan fort føle seg hjemme på nye steder. De har ofte stor tilpasningsdyktighet og toleranse for forskjeller. De trives ofte best sammen med andre som har en tilsvarende oppvekst. De som får bruke sin flerkulturelle kompetanse i sitt voksne liv har det ofte best. De kan være dyktige språk- og kulturtolker. Mange barn av minoriteter i Norge har mye til felles med norske tredjekulturs barn og ofte har de stor toleranse for hverandres egenart selv om de har svært forskjellig oppvekst. Vi ser i denne drøftingen at det beskrivende kulturbegrepet blir mangelfullt. Hva er en «tredjekultur»? Opplagt noe annet enn kultur nr 1 og kultur nr 2. Ved å bruke det dynamiske kulturbegrepet fanger vi inn noe av denne «tredjekulturen». Vi skal gjenta definisjonen av det dynamiske kulturbegrepet vi presenterte i KK1 her: Kulturer er //ikke// lukkede, ensartede (homogene) enheter. Kulturene kan ikke avgrenses til et geografisk sted. Kultur er ikke noe man har, men noe man gjør. Kultur er noe som skapes mellom menneskene når de kommuniserer med hverandre. Derfor er den alltid i forandring. Kulturer er //arenaer// hvor konkurrerende oppfatninger møtes og strides. Menneskenes handlinger og oppførsel kan ikke forutsies nøyaktig. En må undersøke konkret hvilke elementer menneskene gjør gjeldende i en gitt situasjon. Tredjekulturs barn (TKB) er nettopp barn som skaper seg en ny kultur som ikke er avgrenset til et geografisk sted. Den er dynamisk og foranderlig og blir til i møte med andre mennesker. Kultur er, etter denne forståelsen, vår stadige nyfortolkning av situasjonen: «Jeg blir til i møte med deg», som vi sa det i KK1. Vi kan tilhøre flere og ulike sosiale fellesskap på én gang. Dersom det dynamiske kulturbegrepet legges til grunn, betyr det her: At kultur skapes mellom mennesker i samhandling At kultur ikke gjør alle like At kjønn, alder, utdannelse og selve situasjonen kan ha større innflytelse enn geografisk kultur ** Oppgave ** Det var ingen begravelse. Ingen blomster. Ingen seremoni. Det fantes ingen døde. Ingen gråt eller klagerop. Bare i hjertet mitt. // Jeg kan ikke… // Men jeg gjorde det likevel, Og ingen visste at jeg ikke kunne. // Jeg vil ikke… // Men ingen andre sa at de ikke ville. Så jeg stuet bort panikken og plukket opp bagasjen og gikk om bord i flyet. Det var ingen begravelse. (Pollock, Van Reken, og Sæverås 2009) Les dette diktet og forsøk å sette deg inn i situasjonen til et tredjekulturs barn. 1. Hva forteller dette diktet om sorgen som et tredjekulturs barn kan oppleve? 2. Hvorfor tales det ofte om uforløst sorg og ikke bare om sorg? (Stikkord: skjulte tap) 3. Hvorfor kan den som har opplevd et så spennende liv oppleve sorg ved oppbrudd? 4. Hvilke tap bærer de med seg som skiller seg fra tap som andre ungdommer opplever? 5. Hvordan kan en bidra med å minske tapene som slike tredjekulturs barn har opplevd? 20    **<span style="color: windowtext; font-family: 'Arial','sans-serif';">Om føtter og røtter **<span style="color: windowtext; font-family: 'Arial','sans-serif';"> Det er trær som har røtter, mennesker har føtter, skriver forfatteren Salman Rushdie (Eriksen 2004). Den som reiser blir ofte stilt overfor store utfordringer når det gjelder å beholde, endre eller tilpasse sin identitet. Tredjekulturs barn, innvandrere eller deres barn, som nå kalles «norskfødte med innvandrerforeldre» (Statistisk sentralbyrå) – eller første generasjons nordmenn som de vel egentlig er – står overfor et valg med tre muligheter: ren identitet, bindestreksidentitet og kreolsk identitet (Eriksen 2001). Det første alternativet er ren identitet. Mange konservative religiøse grupper velger dette og forsøker å holde fast ved sin opprinnelige identitet eller tilhørighet. Det er ofte vanskelig når en har flyttet fra sitt hjemland og over i en annen kulturell setting. Det stilles andre krav til levemåte, språk og integrering i samfunnet. Identiteten bygger på en kontrast til andre, det er takket være forskjellene til andre grupper at minoriteter kan etablere seg med en fast og udiskuterbar gruppetilhørighet. Eksempel En muslim kan definere seg som «troende» i forhold til andre «kristne» eller «vantro». I USA finnes fundamentalistiske kristne grupper som definerer seg selv som «reborn Christians», kristne i motsetning til de som bare er «Christians». I Norge skilles det i enkelte grupper mellom «kristne» og «personlige kristne» – hva nå dette uttrykket skulle bety. Fordelen ved et slikt valg er at det skaper orden, oversiktlighet og forutsigbarhet. Man vet hvor man hører hjemme. Valget setter krav til oppførsel, verdier og moral. Man vet hva som forventes av de som er innenfor. Ulempen er isolasjon i forhold til omliggende gruppekulturer. Eksempel Amish-folket i USA og Canada har av religiøse grunner valgt en leveform uten moderne hjelpemidler. De er gårdbrukere som bruker hest og kjerre. De bruker ikke elektrisitet fordi det vil knytte dem til det ugudelige storsamfunnet eller «verden». De tegner ikke forsikring, men hjelper hverandre i vanskeligheter. De bruker en karakteristisk klesdrakt og hatter fra 1800-tallet og snakker et eget språk hjemme som er en slags tysk dialekt. De som bryter med Amish-skikkene blir bannlyst og utstøtt fra familien og samfunnet. ** Oppgave ** Let på Internett hva du kan finne om Amish-folket i Pennsylvania i USA. Finn ut om deres leveform og forhold til omverdenen. 1. Hvordan kan de opprettholde sin livsform i det moderne USA? 2. Hvem har definisjonsmakten når det gjelder deres livsstil? Hvem setter normene? 3. Kjenner du andre religiøse grupper som baserer seg på «ren identitet»? For mange minoritetsmedlemmer i Vest-Europa kan det være fristende å isolere seg fra det omkringliggende samfunnet og basere seg på ren identitet. Men dette medfører som regel isolasjon og begrensede muligheter for integrering i samfunnet. Mange unge kommer i konflikt mellom foreldrenes forventninger og konservative oppførsel og motstridende forventninger fra samfunnet utenfor. Ofte oppstår konfliktene dersom en bryter ut i forbindelse med inngåelse av ekteskap Bindestreksidentitet er en identitet som forsøker å bygge bro eller kombinere ulike identiteter. Nordmenn som reiste til Amerika kalles ofte norsk-amerikanere. På samme måten har vi her pakistaner-nordmenn, kurder-nordmenn og andre. De beholder sitt morsmål og har med seg sine barndomsminner fra der de kommer fra. Samtidig har de lært det nye språket og tilpasset seg en norsk levemåte. **  Eksempel    ** Noen kan leve i en tyrkisk verden hjemme, snakke tyrkisk språk og spise tyrkisk mat. Utenfor hjemmet snakker de norsk og opptrer på en helt vanlig norsk måte. Barn som vokser opp med en fot i hver kultur kan ofte opptre som gode oversettere både av språk og kulturelle koder. Mange grupper i USA har tilegnet seg slike bindestreksidentiteter. Ofte holder de på viktige symboler fra sin egen kultur. Etterkommere av nordmenn baker «fattigmand» og lefse til jul og spiser lutefisk for å vise at de er «Sons of Norway». De er ofte stolt av sitt opphav og kaller seg «Norwegians» selv om de ikke kan snakke norsk. Kreolsk identitet er en blandingsidentitet. Kreol er et blandingsspråk som er blitt morsmål. På samme måte kan en definere en kreolkultur som en kultur som har tatt opp i seg elementer fra en eller flere kulturer og gjort denne blandingen til basis for en ny identitet. Kreolsk må ikke forveksles med pidgin. Et pidginspråk er et språk som brukes til å kommunisere med andre grupper, men det er ikke nødvendigvis et morsmål. I handelen mellom russere og nordmenn på Finnmarkskysten oppstod det såkalt «russenorsk», det ble brukt på begge sider av grensen for å kommunisere med hverandre. Russenorsk er et pidginspråk. I en kreolsk kultur er renhet og grenser av mindre betydning. Enkelte muslimer i Norge kan både spise svinepølse og drikke pils. De kan ha sex før ekteskapet og likevel finne seg i foreldrenes ønske om hvem de skal gifte seg med. De kan gå på diskotek den ene dagen og i moskeen på fredagen. Blandingskulturen er blitt deres gruppeidentitet. ?    **<span style="color: windowtext; font-family: 'Arial','sans-serif';">Religiøs identitet **<span style="color: windowtext; font-family: 'Arial','sans-serif';"> Enkelte politikere og filosofer har ment at etter hvert som folk er blitt mer opplyst og kunnskapsrike, så ville religionene forsvinne av seg selv. I de tidligere østblokklandene og Sovjetstaten ble religionsutøvelse forbudt i det offentlige rom. Men religionene har ikke forsvunnet verken i øst eller vest. Tvert imot har de blitt brukt til å mobilisere mennesker til uro og opptøyer slik vi så i forbindelse med striden om muhammed- tegningene da flagg og ambassader ble brent. Mange hevder at religionene er blitt selve symbolet på store sivilisasjoner som vestlige, muslimske, hinduer, ortodokse og andre. Den amerikanske statsviteren, Samuel Huntington, publiserte for en tid siden en bok om sivilisasjonenes sammenstøt (1996). I denne boken blir religiøs identitet en forklaring på motsetninger mellom grupperinger som omfatter millioner og til og med en eller to milliarder mennesker. I boken settes vestlig, muslimsk og hinduistisk sivilisasjon opp mot hverandre. Huntington hevder at dagens og fremtidige konflikter må forstås ut fra religiøse og kulturelle verdensbilder som «clasher». Men her vil vi hevde at det blir feil hvis alle andre identiteter og kategorier underlegges de religiøse. Den indiskfødte nobelprisvinneren i økonomi, Amartya Sen, går hardt imot Huntingtons forklaring (Sen 2006). Sen hevder, på samme måte som vi har gjort tidligere i dette kapitlet, at identitet er pluralistisk – identitet er sammensatt av mange identiteter. Mennesker kan velge hvordan de vil prioritere blant sine mange identiteter og hvilke deler av sin identitet de ønsker å gjøre gjeldende i bestemte situasjoner. Ved å tilskrive religiøs identitet: kristen, hinduistisk, muslimsk, osv. som om det var den viktigste identitet personer har, undergraver Huntington det mangfoldige ved våre identiteter og den valgfrihet vi har i forhold til hvilke identiteter vi gjør gjeldende i ulike relasjoner. Amartya Sens bakgrunn fra India gjør hans argumenter ekstra interessante. Da den britiske kolonien ble oppløst i 1949, ble folk sortert etter religion. India ble delt mellom muslimer og hinduer slik at muslimene skulle bo i henholdsvis Vest- og Øst-Pakistan (Siden 1971 Pakistan og Bangladesh), mens hinduene skulle bo i India. Splittelsen på grunn av religiøs identifikasjon førte til at mange tusener mennesker mistet livet i opptøyene som fulgte. **  Eksempel    ** Fra sin oppvekst forteller Amartya Sen en episode som understreker hans poeng. Familien hans, som er hinduer, bodde i Bengal. Under opptøyene sjanglet en muslim som var dødelig såret med et knivstikk, gjennom porten til hagen der familien bodde og ba om vann. Amartya var da elleve år. Han ropte på sine foreldre, og de brakte mannen til sykehus. Familien Sen nølte ikke med å hjelpe mannen selv om de tilhørte forskjellige religioner. Deres religiøse identitet var ikke endimensjonal. For familien Sen var de alle bengalere, de snakket alle det samme språk og delte felles historie og kultur. De følte at det ikke var riktig å sortere mennesker på bakgrunn av bare én identitet: religion. Eksemplet kan brukes til å mane til forsiktighet når det gjelder å fokusere ensidig på en eller noen få identitetsmarkører. Advarselen er høyst relevant i dagens verden. Vi leser om at mens de kristne utgjorde 25 prosent i Palestina rett etter verdenskrigen, er de i dag redusert til 2,5 prosent. De er på mange måter blitt forfulgt av jøder og muslimer og har flyktet til andre land. Mange av de kristne familiene har røtter i Palestina tilbake til tiden omkring Jesu fødsel. I Vest-Europa og i Norge fokuseres det ofte på muslimske minoriteter. Det blir veldig lett å generalisere ut fra religiøs tilknytning. Det hevdes at muslimer er kvinneundertrykkende, at de      er i flertall når det gjelder forbrytelser i samfunnet, at de ikke anerkjenner norsk lov, men vil ha innført muslimsk sharia-lov osv. Men våre muslimske landsmenn er også menn og kvinner, tilhører ulike aldersgrupper, de er fotballspillere, musikkelskere, politisk engasjerte, forbrukere og medlemmer av mange ulike yrkesgrupper. Som andre nordmenn har de ulike tilknytninger og gjennom sine valg konstruerer de sin identitet på bakgrunn av ulike tilhørigheter og gruppeidentiteter. De har mange ulike interesser og ulik grad av integrasjon i det norske samfunnet. I Norge er vi vant med at religion er tro, men for mange minoriteter er religion først og fremst en identitet. Identitet krever ikke tro. Det er noe man er gjennom sin fødsel, på samme måte som man er norsk gjennom sin relasjon til foreldrene. ** Oppgave ** Det hevdes ofte at religiøs identitet blir viktig i grensene mellom religioner. En iraker som kommer til Norge har kanskje ikke vært særlig religiøs aktiv i sitt hjemland. Men i møte med det norske samfunnet blir det fokusert på hans eller hennes muslimske bakgrunn. Som minoritet føler han eller hun det naturlig å søke fellesskap med andre irakere. De finnes i moskeen. 1. Beskriv hvorfor religion kan bli en viktig identitetsmarkør for minoriteter i Norge. 2. Hvordan kan vi i skolesammenheng bidra til at minoritetselever finner andre identitetsmarkører enn religion når de lever i det norske samfunnet? 3. Hvordan kan en bidra til at identitet blir mer pluralistisk – mangfoldig? **//<span style="color: windowtext; font-family: 'Arial','sans-serif';">«Vi» og «de andre» //**<span style="color: windowtext; font-family: 'Arial','sans-serif';"> I alle fellesskap er det noen som er innenfor og andre som er utenfor. Et fellesskap trekker grense mellom de som er innenfor og de som er utenfor. Dette gjelder både uformelle fellesskap slik som en ungdomsgjeng, syklubb, slektsfellesskap, nasjonale fellesskap eller formelle fellesskap som innebærer innbetaling av medlemskontingent. Eksempel Dersom det ikke hadde vært kvinner i verden, hadde det vært unødvendig å kalle oss andre for «menn». Uten unge, ingen gamle. Mange folk i verden har tradisjonelt ikke noe annet navn på sin egen gruppe enn «folk». Det gjelder for eksempel inuittene på Grønland: «inuk» betyr menneske/person i entall og «inuitt» mennesker/personer i flertall. Tilsvarende betyr «bantu» rett og slett folk/mennesker. I dag brukes betegnelsen på over 400 etniske grupper fra Kamerun i vest over kontinentet til Øst-Afrika og helt til Sør-Afrika. De har ikke hatt behov for å avgrense seg mot andre grupper av mennesker. Den norske nasjonale identiteten ble utformet på slutten av 1800-tallet som en kontrast til dansk og svensk nasjonal identitet. Ettersom vi deltar i ulike interesse- og gruppefellesskap, vil også betydningen av «vi» og «de andre» skifte. ** Oppgave – quiz ** Her skal du prøve å gjette hvem vi snakker om mens du avdekker setning for setning. Jo tidligere du klarer å gjette hvem denne personen er, jo flere poeng får du (Reif, Selle, og Østby 2010).[Her kan hvert utsagn avdekkes gradvis.] Han er innvandrer 7 poeng Han er sønn av innvandrere 6 poeng Han ble gitt mange navn som det er vanskelig å huske 5 poeng Etter hans kultur er han oppkalt etter mange forfedre 4 poeng Han giftet seg med sitt søskenbarn 3 poeng Hans foreldre var av kongeslekt 2 poeng Han er tidligere kong Olav V av Norge 1 poeng Fig. Sett inn bilde av kong Olav som avdekkes til slutt **<span style="color: windowtext; font-family: 'Arial','sans-serif';">Hvor går grensene? **<span style="color: windowtext; font-family: 'Arial','sans-serif';"> Hvilke likheter og forskjeller som det legges vekt på er avgjørende for hvem som er innenfor og hvem som er utenfor. Dersom du deltar i et bokollektiv, vil «vi» bety de som er med i kollektivet og «de» er de som ikke er med. Legger vi vekt på bosted, vil for eksempel alle som bor i Øyslebø danne en identitetsgruppe, uavhengig av hudfarge, alder, kjønn og utdannelse. Eksempel De aller fleste i Norge er medlemmer i Den norske kirke (eller statskirken). Ved inngangen til 2008 var 3,9 millioner, eller 82 prosent, av befolkningen i Norge medlemmer i statskirken (Statistisk sentralbyrå). For å være medlem av statskirken må en være døpt. Dåpen markerer formelt sett et skille mellom innenfor og utenfor. Men mange kristne grupper, som regner seg som del av statskirken, mener at det ikke er nok å være døpt for å kalle seg kristne, en må også delta i kristelig aktivitet og aktivt bekjenne sin tro. Oppfatningen av innenfor og utenfor kan altså variere innenfor et samfunn. Fig. Bilde fra barnedåp. Dersom vi tenker på at norsk identitet betyr de som har felles opphav, etniske norske, må vi ekskludere samer, kvener og andre minoriteter. Men dersom vi regner at norsk gruppefellesskap betyr de som har norsk statsborgerskap, kan vi inkludere alle de som har norsk pass. Det har til dels vært debatt om innvandrere må ha bestått en norsktest for å kunne bli norske statsborgere. Fra nyttår 2010 er norskprøven obligatorisk for innvandrere. Den har tidligere vært frivillig, og den som har bodd i Norge i sju år sammenhengende med oppholdstillatelse kunne søke om norsk pass. For å få norsk statsborgerskap, må du fra nå av ikke bare ha bodd i Norge, følge lovene og betale skatt. Du må også ha bestått en prøve i norsk språk. Av eksemplene over kan vi se at grenser kan trekkes opp ulikt av mennesker innenfor samme fellesskap. Det kan være uenighet om hvor grensene går. Hva som er viktig for en er kanskje ikke viktig for en annen. **<span style="color: windowtext; font-family: 'Arial','sans-serif';">Identitet, makt og diskriminering **<span style="color: windowtext; font-family: 'Arial','sans-serif';"> En gruppes indre samhold er avhengig av ytre press. Før andre verdenskrig var det ikke vanlig at arbeiderne som var organisert i fagbevegelsen, gikk i 17. mai-tog. De markerte internasjonal solidaritet ved å gå i 1. mai-tog (Eriksen 1997). Klasseidentiteten var altså viktigere enn den nasjonale identiteten. Men 17. mai 1945, da tyskernes okkupasjon av Norge var slutt, var det folkefest i gatene der alle som kunne krype og gå sluttet opp. Da nasjonens frihet var truet, ble den nasjonale identiteten mobilisert. Og i tiden etter har de aller fleste sluttet opp om det borgerlige 17. mai-toget, mens det har vært vanskelig å få arbeiderne til å stille opp i 1. mai-toget. **  Oppgave    ** Les diskusjonen om en skal tillate andre flagg i 17. mai-toget i Oslo. Se for eksempel: http://www.dagsavisen.no/innenriks/article345359.ece. Hva mener dere? Hva taler for og hva taler mot bruken av andre lands flagg i 17. mai-toget? Innenfor etniske minoriteter – mindretall – kan en se mye av de samme mekanismene. Så lenge pakistaneren var i Pakistan, behøvde han ikke å reflektere over hva det vil si å være pakistaner. Men når han er en del av en minoritet i Norge, blir det aktuelt å søke fellesskap med andre pakistanere. Han begynner kanskje til og med å gå i moskeen, selv om han aldri gjorde det i Pakistan. Minoritetene i Norge må hele tiden forholde seg til majoritetens krav og lover, mens majoriteten – flertallet, ikke trenger å lytte til minoriteten hvis de ikke selv vil. En somalier i Norge må lære seg norsk, men en nordmann trenger ikke å lære somali. Majoriteten har makt til å definere situasjonen – såkalt definisjonsmakt. Definisjonsmakt er makt til å få gjennomslag for sin oppfatning av virkeligheten. Betegnelsen «innvandrer» er i seg selv interessant når vi drøfter identitet. De fleste nordmenn vil ikke tenke på amerikanske oljearbeidere eller danske kokker som innvandrere. Man taler lett om «innvandrerkultur» og tenker bare på halvparten av de som faktisk er innvandrere, nemlig de som kommer fra Afrika, Asia, eller Latin-Amerika eller har en annen hudfarge. Barn av innvandrere blir også ofte oppfattet som innvandrere selv om de kanskje er annen eller tredje generasjon av «norskfødte barn av innvandrerforeldre». Mye tyder på at hudfargen er avgjørende. Mange norske adoptivbarn blir puttet i kategorien innvandrer, bare fordi de har en annen hudfarge. Men i sitt mentale univers, i sitt språk og kroppsspråk, er de fullstendig norske og bare det. De kjenner ingen annen virkelighet. Den såkalte «innvandrerkulturen» spenner over mennesker fra mer enn 100 land. De kan være like forskjellige fra hverandre som de er fra nordmenn. Det er for det første ikke en felles kultur som har skapt denne kategorien. Derimot kan den være skapt av nordmenn som generaliserer ut fra utseende. For det andre opplever gruppen ofte felles problemer med å bli anerkjent i det norske samfunnet for eksempel når de skal søke jobb. Personer med «fremmedklingende navn» blir ofte forbigått i søknadsbunkene. De kan da søke sammen i Antirasistisk senter eller andre grupperinger for å bekjempe rasisme og diskriminering – forskjellsbehandling i det norske samfunnet. Oppsummerende kan vi si at mennesker har et stort antall identiteter som kan aktiviseres i ulike sosiale situasjoner alt etter ytre og indre press. Identiteten er alltid en relasjon som definerer grenser og kontraster. Identiteten kan defineres både utenfra og innenfra. **//<span style="color: windowtext; font-family: 'Arial','sans-serif';">Fordypningsoppgaver //**<span style="color: windowtext; font-family: 'Arial','sans-serif';"> Bruk nedenstående oppgaver der dere kan bruke stoffet som er presentert i dette kapitlet. Kan utføres som individuelle oppgaver eller som gruppeoppgaver. ** 1. Identitet ** ** Formål: ** Å få en forståelse av ulike sider av identitetsbegrepet. ** Problemstilling: ** Få frem forskjellen mellom en beskrivende og en dynamisk forståelse av identitet. Ligger identiteten i en fast kjerne eller i relasjoner? Hvordan er forholdet mellom kultur og identitet? ** Drøfting: ** Finn frem til din egen identitet. Hvem er du i egne øyne? Hvem er du i andres øyne? Er identiteten fast eller omskiftelig? Hvordan blir den til? Hvordan opprettholdes den? Hvordan forandrer den seg? ** Metode: ** Diskuter identitetsspørsmålene med de andre i gruppen. Finn litteratur og innspill fra Internett eller andre kilder: dikt, fortellinger eller egne erfaringer. ** 2. Multiple identiteter ** ** Formål: ** Å få en forståelse av gruppefellesskap og multiple identiteter. ** Problemstilling: ** Hvordan kan en leve med tilhørighet i flere kulturelle identiteter? Drøft særskilt hvordan det kan oppstå motsetninger og spenninger mellom ulike identiteter. ** Drøfting: ** Lag en liste over hvilke gruppefellesskap du/dere er med i, både formelle med medlemskap og uformelle, slike som du/dere bare er med i: ungdomsgjenger, interessegrupper, o.a. Ta også med grupper dere er med i på Internett. Hva forteller denne listen om din identitet? Er det noen gruppefellesskap som du ikke er med i, men som du gjerne ville vært med i? Nevn hvilke. Er det noen gruppefellesskap som du er med i, men som du ønsker å forlate, eller komme deg ut av? Finn frem til dem og tenk over hva du vil gjøre med tilhørigheten din. ** Metode: ** Lag lister og diskuter med andre elever i gruppen. ** 3. Mellom to kulturer ** ** Formål: ** Generelt å reflektere over hvordan det er å vokse opp «mellom to kulturer» i Norge. Spesielt drøfte hvordan ulike ekteskapstradisjoner blir håndtert i det flerkulturelle Norge. ** Problemstilling ** : MiRA er et ressurssenter for innvandrer- og flyktningkvinner. Det er en møteplass for engasjerte og samfunnsaktive kvinner og jenter med minoritetsbakgrunn. Les nedenstående artikkel fra MIRA-senteret som er knyttet opp mot det sitatet vi har tatt med fra professor Tomas Hylland Eriksen i avsnittet om splittet eller hel personlighet: http://www.mirasenteret.no/web/index.php?option=com_content&task=view&id=170&Itemid=79 Hva sier disse jentene om hvordan det er å vokse opp «mellom to kulturer»? Hvordan vil de selv takle utfordringen når foreldrene vil bestemme hvem de skal gifte seg med? ** Drøfting: ** Diskuter minoritetsjentenes oppfatning om å oppleve identitetskonflikt. Hvordan takler de dilemmaene? Hvordan ville du selv ha opplevd situasjonen? ** Metode: ** Internett, lesning av dette kapitlet og studium av andre artikler om emnet. Også filmer kan være gode innfallsporter til diskusjon. **//<span style="color: windowtext; font-family: 'Arial','sans-serif';">Litteraturliste //**<span style="color: windowtext; font-family: 'Arial','sans-serif';"> Eriksen, Thomas Hylland. 1997. //Flerkulturell forståelse//. [Oslo]: Tano Aschehoug. Eriksen, Thomas Hylland. 2001. //Flerkulturell forståelse//. Oslo: Universitetsforl. Eriksen, Thomas Hylland. 2004. //Røtter og føtter: identitet i en omskiftelig tid//. Oslo: Aschehoug. Fangen, Katrine, Sharam Alghasi, og Ivar Frønes. 2006. //Mellom to kulturer//. Oslo: Gyldendal akademisk. Hall, Stuart, David Held, og Anthony McGrew. 1992. //Modernity and its futures//. Cambridge: Polity Press. Huntington, Samuel P. 1996. //The clash of civilizations and the remaking of world order//. New York: Simon & Schuster. Jensen, Iben. 2003. The practice of intercultural communication. In //Journal of Intercultural Communication//:1-17. Pollock, David C., Ruth E. Van Reken, og Elin Finnseth Sæverås. 2009. //Hvor er hjemme?: med røtter i flere kulturer//. Oslo: Lunde. Reif, Heidi, Hildegun Sarita Selle, og Kjell Østby. 2010. Flexid kursmanual. Oslo. Sen, Amartya. 2006. //Identity and violence: the illusion of destiny//. London: Allan Lane. Svane, Marita. 2004. Interkulturel dynamik i kulturmødet: en fænomenologisk, individorienteret analyse og forståelse, Aalborg Universitet.