Verbal+kommunikasjon

Øyvind Dahl Læreverk for programfaget Kommunikasjon og kultur (KK 1)  4. Verbal kommunikasjon // Hva er verbal kommunikasjon? // Ordet verbum er latin og betyr «ord». Verbal kommunikasjon skulle da bety kommunikasjon med bruk av ord – altså det muntlige språket vårt. Det skal være temaet i dette kapitlet. I    nestekapittel skal vi ta for oss ikke-verbal kommunikasjon – det er kommunikasjon uten bruk avord, slik som vi gjør når vi bruker kroppsspråket. I dette kapitlet skal vi se på hva språkkompetanse er, hvordan språket kan oppfattes som et   system, hvordan vi lærer språk, hvordan vi bruker språket, problemer som oppstår når vi skal lære et nytt språk og kommunisere med andre som snakker et annet språk, og andre tema relatert til språk. Vi skal se på sammenhengen mellom språk og kultur og konsentrere oss først og fremst om det muntlige språket. Pragmatikken – språkets praktiske bruk – er viktig i   denne sammenhengen. Fra vi er små hører vi språket rundt oss, vi lærer ord og uttrykk, hva vi skal si for å bli forstått, når det passer å tale og når vi må tie. Vi lærer hvordan vi må snakke for å uttrykke oss i en   vennlig tone eller en bydende tone. Hvordan vi gir uttrykk for overraskelse, sinne, glede og   sorg. Språket er utrolig mangfoldig. Vi bruker språket forskjellig når vi snakker til kompiser og når vi snakker til foreldre, til legen eller til kjæresten. // Menneskets språkkompetanse // Språkkompetansen til et menneske er ganske kompleks. Hver gang vi sier en setning, benytter vi oss av språkkompetansen vår. Vi vet noe om hvem vi ytrer oss til og hva vi skal si, og vi vet noe om hvilke ord eller fraser ytringen må inneholde for at den skal være riktig grammatikalsk. Vi har altså både en grammatisk og en kommunikativ kompetanse. Den grammatiske kompetansen fokuserer på språket som system. Den kommunikative kompetansen fokuserer på språket i bruk. Skillet mellom språksystem og språkbruk har vært svært nyttig i språkvitenskapen, men har kanskje også ført til at en ofte har studert språksystemet isolert fra omgivelsene. Men som vi   har sett, henger språk og kultur nøye sammen. Ord og setninger får sin mening fra praktisk bruk i en kulturell kontekst der mennesker kommuniserer med hverandre.  Den grammatiske kompetansen Det tradisjonelle studiet av språk som system (lingvistikken) omfatter fire fagområder: fonologi (studiet av uttale), morfologi (ord- og bøyningslære), syntaks (setningsbygning) og   semantikk (betydning i ord og setninger) (Svennevig 2009). I kommunikasjonsteorien er man dessuten svært opptatt av språket i bruk, samspillet mellom språk og kontekst. Dette kalles pragmatikk. Eksempel Når du skal si en setning velger du ord fra ditt ordforråd, ditt leksikon (vokabular i hjernen   din), du setter dem sammen til en ytring, velger bøyningsformer, og uttaler dem på den måten du har lært. Ytringen «Jeg skal ha et glass vann» avdekker at du har en semantisk kompetanse (ordenes betydning), og også syntaktisk (setningsoppbygning), morfologisk (bøyning) og fonologisk (uttale) kompetanse. Den grammatiske kompetansen blir utviklet tidlig, og man regner med at barn i    femårsalderenhar ferdigutviklet syntaksen sin. Med andre ord vil en fem-åring som har norsk som førstespråk aldri si: «Jeg ikke skal ha et glass vann». Derimot kan en fem-åring fra en   minoritet uttrykke seg på den måten når hun skal snakke norsk, fordi syntaksen er     annerledes på hennes førstespråk. Oppgave I. Fonologi (uttale) 1. Hva er det som gjør at vi skiller ordene hat og hatt? Er det vokalen eller konsonanten som skiller? 2. Hva er det som skiller bønder og bønner? II. Morfologi (bøyning og ordklasser) 1. Hvordan bøyer vi substantiv i norsk? 2. Hvordan bøyer vi verb i norsk? 3. Er det et system for når substantivet er hankjønn, hunkjønn eller intetkjønn? III. Syntaks (setningsbygning) 1. Kan denne setningen: //«Suddenly she understood what he ment» // oversettes til norsk ord for ord? 2. Hvorfor går det ikke å oversette ord for ord? Hva er det som blir feil? IV. Semantikk (betydningslære) 1. Hva betyr ordet «kvinne»? Tips: Ordet kan bety «voksent menneske av hunkjønn», men det kan også referere til «alle kvinner». Vurder også denotasjon og konnotasjon. Finn eksempler på ulik bruk av ordet «kvinne». 2. Hva betyr setningen: «Alle ungkarer er ugifte»? Er det sant eller ikke sant? 3. Hva betyr setningen «Alle ungkarer er gifte.»? Er det sant eller ikke sant?  Den kommunikative kompetansen Den kommunikative kompetansen viser at vi vet hvilke ord vi skal velge og hvilken måte vi   skal uttrykke oss på i en bestemt situasjon overfor bestemte mennesker. Eksempel Du vil du ikke si til kelneren «Jeg bare må ha et glass vann!». Dette er kunnskap som er   ubevisst og praktisk, og ikke bevisst og teoretisk (Svennevig 2009). Denne kompetansen er i stadig utvikling, og vi lærer oss nye kommunikasjonsformer etter hvert som vi vokser til. Vi lærer hvordan vi skal forholde oss i ulike situasjoner, hvordan vi   skal kommunisere på best mulig måte for å oppnå et best mulig resultat, for eksempel i et    jobbintervju. Selv om betydningen av ordene kan være definert i en ordbok, kan meningen være noe annet i en spesiell samtale. Det avhenger av språkbrukerne selv, situasjonen og hva språket brukes til. Vanligvis er det ikke mulig å forstå meningen uten å kjenne omgivelsene – konteksten. Dette er fokuset for pragmatikken – språket i bruk – samspillet mellom språk og kontekst. Pragmatikken ligger nært opp mot semantikken, men der semantikken fokuserer på språkets logiske innhold – betydning, fokuserer pragmatikken på dannelsen av mening hos aktørene i   en bestemt kontekst. Vi lærer for eksempel når vi kan si noe, når det er best å tie stille, når vi kan gripe ordet, og   når vi overlater det til andre i samspill med andre mennesker. Språkstil, tonestyrke, stemmebruk er viktige signaler som læres i praktisk bruk. Oppgave 1. I hvilke situasjoner vil du bruke disse ytringene: «Få en is!», «Kan jeg få en is?», «Kan jeg ikke få en is, mamma?» 2. Hvorfor er det viktig å ha slike nyanser i språket? Oppgave Pragmatikk (språk i kontekst) 1. Når du møter noen om morgenen kan du bruke disse ytringene: «Hei!», «Morn!», «God morgen!», «Står til?», «Hvordan har du det i dag?». Hva er det som avgjør hvilken ytring du skal bruke? 2. Gjør rede for forskjellen mellom «betydning» og «mening» ved å forklare forskjellen på semantikk og pragmatikk.  Generativ grammatikk I Bibelen finnes fortellingen om «Tårnet i Babel» som er interessant fra et språkperspektiv: Hele verden hadde ett språk og samme tungemål. Da folk brøt opp fra øst, fant de en   bred dal i Sinear-landet og slo seg ned der. De sa til hverandre: «Kom, så lager vi   teglstein og brenner dem godt!» De brukte tegl til byggestein og jordbek til bindemiddel. «Kom,» sa de, «la oss bygge oss en by med et tårn som når opp til himmelen, og skape oss et navn så vi ikke blir spredt ut over hele jorden!» Da steg Herren ned for å se på   byen og tårnet som menneskene bygde. Herren sa: «Se, de er ett folk, og samme språk har de alle. Dette er det første de tar seg fore. Nå vil ingen ting være umulig for dem, hva de så finner på å gjøre. La oss stige ned og forvirre deres språk, så den ene ikke skjønner hva den andre sier!» Så spredte Herren dem derfra ut over hele jorden, og de   holdt opp med å bygge på byen. Derfor kalte de den Babel. For der forvirret Herren all verdens tungemål, og derfra spredte Herren dem ut over hele jorden. (1. Mosebok, kap.   11, 1-9) Tenk så enkelt det hadde vært om alle i hele verden snakket ett og samme språk! Slik er det jo ikke, men kan det likevel tenkes at det på et eller annet plan finnes noe som er felles for alle språk i hele verden? Har de et felles opphav, eller er det kanskje noe som er felles i    hjernen til alle mennesker? Hunder kan jo for eksempel aldri lære seg å snakke. Generativ grammatikk (generativ: av generere latin: avle, frembringe) er en lingvistisk (språkvitenskapelig) retning som forsøker å finne ut hvordan ord og setninger genereres. Den ble lansert i 1950-årene og knyttes særlig til den nordamerikanske lingvisten Noam Chomsky (f. 1928-). Han er fortsatt ansett som en av verdens fremste språkforskere. Chomsky revolusjonerte språkvitenskapen med sine tanker om at mennesket har en medfødt språkevne. Barns språklæring var viktig for Chomsky. Hvordan kan det for eksempel ha seg at et fem år gammelt barn i norsk språkkultur sannsynligvis aldri vil si: «Jeg ikke vil ha en is!», til sin mor. Et barn mottar hele tiden språklig påvirkning, og barnet lærer å plassere verbet på riktig sted i en norsk setning. Barnet lærer dette raskt, og vi mennesker har en evne til stadig å produsere nye og ukjente setninger. Dette danner grunnlaget for ideen om at det må finnes en grammatikk som er medfødt. Chomsky tenker seg at det finnes et slags «grammatikkskjelett» som er felles for alle mennesker, uansett hvilket språk de snakker. Målet er derfor å finne ut hvordan dette skjelettet er bygget opp. Dette skjelettet utgjør det som kalles Universalgrammatikken (Åfarli   et al. 2003:17). Tanken bak teorien er at dersom vi finner ut hva Universalgrammatikken inneholder, kan vi   forhåpentligvis konstruere grammatikken til alle verdens språk. Et viktig aspekt ved denne typen grammatikk er det komparative (sammenlignende) aspektet – vi må sammenligne ulike språk, og teorier for et språk, må samsvare med teorier for et annet språk. Universalgrammatikken inneholder prinsipper og parametre. Prinsippene er felles for alle språk. Parametrene blir derimot fastsatt gjennom språklig stimuli (når barnet hører noen   snakke). For eksempel regnes det som et prinsipp at alle setninger i alle språk må ha et subjekt, men plasseringen av subjektet kan variere, det er altså en parameterverdi. Et barn som vokser opp i Norge får fastsatt verdiene til SVO dvs. rekkefølgen subjekt – verbal – objekt. Barnet vil vanligvis ikke plassere et ledd mellom subjektet og verbet i en vanlig fortellende setning: «Han ikke spiste maten i dag.» En slik setning vil være ugrammatikalsk. Derimot vil et barn som vokser i opp i Spania, lære at det faktisk kan utelate subjektet i   setningen fordi verbet viser hvilken «person» man har med å gjøre, og dermed blir subjektet unødvendig. //Soy // betyr «jeg er», //hablamos // betyr «vi snakker». Det finnes et «usynlig» subjekt i setningen i verbbøyningen, noe vi ikke har i norsk fordi vi ikke personbøyer verb, derfor kan vi ikke utelate subjektet (unntak er SMS-språk, uttrykk som «ser deg i morgen!»    o.l., men i slike utsagn er subjektet underforstått – det kommer frem av konteksten.) Vi har en stor språkkompetanse om vårt morsmål. Når et barn lærer et språk, vil det motta stimuli, parametre blir fastsatt, leksikon (ordforråd) utvides stadig, og barnet utvikler et språk. Og, ved hjelp av «grammatikkmaskinen» i hjernen, vil grammatikken etter disse teoriene kun generere/spesifisere de setningene som er grammatikalske, altså de setningene som «hører til» i språket (Faarlund 2005:39). Chomskys teorier er interessante, men omdiskuterte blant språkforskere. Det er ikke lett å påvise hvordan Universalgrammatikken skulle se ut inne i hodene på folk. Andre språkforskere og etnografer (Hymes and Gumperz 1964 og andre) hevder at språket ikke kan formes som et abstrakt system, uavhengig av kulturelle normer som styrer bruken i det daglige liv – en universell grammatikk finnes ikke, sier de. I stedet er de opptatt av det de   kaller kommunikasjonens etnografi: Sted, deltakere, hensikt, språkhandlingen, måten, form, sjanger osv. Dette nærmer seg det vi skal se på senere i dette kapitlet om språk i bruk. På norsk sier vi: «Jeg spiser ikke sjokolade hver dag» (SVO). På gassisk (språket på   Madagaskar) vil riktig syntaks være følgende: «Ikke spiser sjokolade hver dag jeg» (VOS). Skriv disse seks ordene på ulike lapper. 1. Hvor mange måter kan du plassere de seks lappene på, og hvilke setninger får du? 2. Hvor mange av disse setningene vil du si er korrekte? 3. Klarer du å finne frem til et mønster for de setningene som du mener er korrekte? (NB: Du kan kun bruke spørsmålstegn som ekstra tegnsetting.) // Å lære språk // Å lære et nytt språk er ikke gjort over natten. En ting er å lære seg morsmålet eller det som ofte kalles førstespråk, det skjer nesten av seg selv. Men det er en annen sak å lære seg et    helt nytt språk – fremmedspråk eller andrespråk. For språklæringen kan det også være viktig om språkene er beslektet slik som indo- europeiske språk (norsk, engelsk, tysk, fransk, spansk, hindi, urdu, osv.) eller om en skal lære språk som hører til helt andre språkfamilier, for eksempel finsk-ugriske språk (finsk,    ungarsk), austronesiske språk (madagassisk, malayisk, indonesisk, filippinsk, maori) eller andre. Det er vanligvis lettere å lære et språk fra samme språkfamilie enn et som ikke er beslektet. På den annen side kan læring av andrespråk som er konstruert helt annerledes enn ens Førstespråk gi nye innsikter både i en annen struktur – grammatikk, vokabular og andre måter å uttrykke seg på enn det en er vant til i sitt førstespråk. En kan lære språk på to måter: formelt og uformelt. Formelt skjer det ved å få undervisning for eksempel ved å følge et kurs, uformelt skjer det ved at man lever sammen med folk som har språket som morsmål. Disse måtene kan ofte kombineres. Ofte går språklæringen via et   mellomspråk som bare er en etappe på veien. Eksempel Du har et morsmål (norsk), og du skal lære deg et målspråk (for eksempel spansk). På veien mot å lære deg spansk ordentlig, utvikler du et mellomspråk. Dette mellomspråket vil inneholde en del feil, du bøyer kanskje spanske verb feil, du glemmer å personbøye, du   husker ikke riktig ord for riktig ting, osv. Det er komplett umulig å lære seg et nytt språk uten å gjøre feil (med mindre du er et    ekstremt språkgeni). Dette handler om //learning by doing //, du må altså lære av dine egne feil. Heldigvis er det ikke farlig å gjøre feil, og det er en naturlig del av det å lære et nytt språk. Å møte et fremmed språk er som å møte en vegg. Alt er uforståelig. Men så lærer vi noen få   ord. Vi lærer å hilse, si takk og farvel. Tallene er også lette å lære. Og dermed har vi laget de   første hullene i språkmuren. Vi begynner å forstå. Litt etter litt kan vi utvide hullet i muren – vi kommuniserer. Dersom vi skal lære et nytt språk, må vi være villlige til å kaste oss ut på, herme etter det som blir sagt, lære nye og kanskje uvante lyder. Det er som å bli som barn igjen. Et barn hermer etter menneskene i sine omgivelser. Men det dreier seg ikke bare om å herme. Barn prøver også ut ulike måter å uttrykke seg på, så blir de korrigert av de andre. På samme måten må vi også være villige til å eksperimentere, gjøre feil og bli rettet på. Å lære språk skjer ikke i et tomrom. Det er i samspillet med andre at vi lærer å bruke ord og uttrykk på den riktige måten. Mange oppfatter språk som en barriere – en mur en må forsøke å forsere. Men det går også an å se det på en annen måte. Språk kan være selve porten inn til et nytt og spennende univers. Å lære et nytt språk kan åpne for andre måter å tenke på, andre måter å forstå på. Du får innsikt i en ny kultur og en annerledes og spennende verden, som kan gjøre livet ditt rikere. Noen sier: «Bare jeg kan engelsk, så klarer jeg meg bra her i verden.» Og det er sant at en   kommer langt med engelsk som på mange måter er blitt et felles kommunikasjonsspråk innenfor tursime, handel og diplomati. Men her er det to ting vi bør ha klart for oss. For det første brukes engelsk på forskjellig måte av en inder og en nordmann. Uttalen vil være forskjellig, og valg av ord vil også være annerledes, fordi vi ofte tenker på vårt morsmål. For det andre er språk knyttet opp til kulturen. Fordi vi ikke kjenner hverandres kultur, religion og levemåte godt nok, kan misforståelser lett oppstå selv om vi bruker engelsk som kommunikasjonsspråk. Eksempel: En engelskmann og en nordmann bruker engelsk på forskjellige måter. Mange engelskmenn er sjokkert over nordmenns måte å snakke på. Nordmenn er ikke flinke til å bruke de   høflighetsformene som engelskmennene synes er viktige når dannede mennesker møtes. Eksempelvis er nordmenn ikke flinke til å si //please //. Vi kan si //Send me that //, //Give me the // //book //, uten å bruke //please //. Det er ikke rart at mange engelskmenn sier: //<span style="color: purple; font-family: 'TimesNewRoman,Italic';">Norwegians are // //<span style="color: purple; font-family: 'TimesNewRoman,Italic';">rude. //   Eksemplet viser oss at språk er mye mer enn ord. Hilseskikker, høflighetsformer, omgangsformer, måter å uttrykke oss på i en familiær setting og i en offentlig situasjon er   forskjellige. Noen vil si at når vi ikke kan det fremmede språket, så kan vi klare oss med en tolk. Men å snakke med en tolk kan aldri gi samme resultatet som når en kan bruke språket selv. Jo    lenger fra hverandre de kulturelle referanserammene står, og jo lenger språkene står fra hverandre i sin oppbygging, dess mer må en tolk omforme språket for å oversette det. Vesentlige deler av budskapet kan lett bli borte nå språkene refererer til ulike kategorier og    ulike sosiale og kulturelle kontekster, og når alminnelig språkbruk er forskjellig. Vi skal nedenfor ta for oss enkelte tema som er viktige eller som kan skape ekstra vanskeligheter, når man skal lære et nytt språk, slik som ord, lyder, toner, setningsbygning, grammatikk, dialekter og slang. Er språket en barriere eller er det en inngangsport? <span style="font-family: 'Arial,Bold'; font-size: 13pt;"> Ord har ulik betydning En utenlandsk elev som nylig hadde kommet til Norge hadde nettopp lært å telle på norsk. Hun ble litt forvirret når hun plutselig fikk høre at hun skulle «3 i en nål» og «3 inn på   scenen» eller at det sto «et 3» oppe i bakken. Vi har mange slike tvetydigheter på norsk; «tre» kan bety tallet «3», «å træ i en nål», «et tre», «en trefjøl», «å tre inn på teppet», osv. Det kan ta litt tid før en lærer alle variantene. Det er ikke bare på norsk det er slik. På engelsk kan ordet //<span style="font-family: 'TimesNewRoman,Italic';">fire // bety «ild», «tenne», «skyte» eller «gi sparken». På grunn av slike tvetydigheter, eller mangetydigheter, er det ikke mulig å oversettelse direkteord for ord fra et språk til et annet. Tvetydigheter skaper også problemer ved språklæring. Det finnes ikke noe en-til-en-forhold når det gjelder å uttrykke begreper på ulike språk. Eksempel En norsk språklærer må bruke ekstra tid på å lære nordmenn forskjellen på //<span style="color: purple; font-family: 'TimesNewRoman,Italic';">to lend // og //<span style="color: purple; font-family: 'TimesNewRoman,Italic';">to // //<span style="color: purple; font-family: 'TimesNewRoman,Italic';">borrow //, fordi vi bruker ordet «låne» i begge situasjonene. På samme måten må en   engelskmann som lærer norsk, bruke ekstra tid på å lære seg en regel for når hun skal si «Ja» og når hun skal si «Jo», fordi en på engelsk bare har ett ord der vi bruker to. Vi har tidligere definert denotativ og konnotativ mening. I en ordbok kan en finne den denotative mening av f.eks. ordet «mor» som «en kvinne som har barn». Den konnotative mening av «mor» vil for mange innebære følelser av «varme», «omsorg» o. l.   Konnotasjoner kan variere fra en kultur til en annen som nedenstående eksempler viser. Eksempel En nordmann i Afrika kom til å si at en kollega «spiste som en gris». Uttalelsen vakte enorm bestyrtelse. For det første føltes det dypt sårende å sammenligne mennesker med dyr, for det andre hadde «gris» i denne folkegruppen konnotasjonen «urent dyr». Eksempel Et utenlandsk forlag som skulle markedsføre faglitteratur i India, ville bruke uglen som symbol for visdom. Dessverre viste det seg at uglen hadde konnotasjonen «uheldig» i denne kulturen, og det må man si forlaget var! Helt i fra barndommen lærer vi å lage noen lyder. Samtidig lærer vi å ikke lage andre lyder. «Det heter ikke ‘bu’, men ‘by’,» sier foreldrene til barnet som skal lære nye ord. Når vi skal lære et fremmed språk, må vi kanskje bruke lyder vi har lært at vi ikke skal lage. Dette volder problemer når vi skal lære nye språk. Vi må begynne «på bunnen» og   lære å lage lyder som vi tidligere har lært at vi ikke skal lage. Eksempel En nordmann må streve for å si //<span style="color: purple; font-family: 'TimesNewRoman,Italic';">un bon vin blanc // på fransk. Vi har ikke de samme nasale lydene på norsk. Eksempel Engelsktalende, og mange andre utlendinger, har ofte vanskeligheter med norsk ø, u og y og   å. Det er ikke uvanlig å høre innvandrere si «Skal do gå på tor?» eller «Skal do kjope brod?» En amerikaner som lærte norsk, måtte lage trutmunn for å få til y-lyden. Når en utlending kommer inn på en bar og ber om «et glass ål», kan det skape forvirring hos bartenderen, men han får som regel det han skal ha. Eksempel En svenske vil vanligvis kunne identifisere svensktalende nordmenn i Sverige på u-lyden; slik som vi kjenner svenskene på a-lyden, selv om de snakker norsk. Eksempel Utlendinger har ofte vanskelig for å skille korte og lange vokaler i norsk: «Jeg koste meg», «Skal du koste gulvet?»; «Jeg håper», «Jeg hopper». Eksempel Spansktalende hører ikke forskjell på v og b og når de skal snakke norsk kan de si «Binden kommer fra best». Eksempel En japaner kan vanligvis ikke få til å si l og v. Istedenfor l sier han oftest r; istedenfor v blir det b. Når han på engelsk skal si //<span style="color: purple; font-family: 'TimesNewRoman,Italic';">I love you //, blir det derfor oftest //<span style="color: purple; font-family: 'TimesNewRoman,Italic';">I rob you // !. I tillegg til dette kan enkelte lyder eller ord gi helt andre assosiasjoner på et annet språk. En   spanjol som lærte norsk, ble aldri fortrolig med at nordmenn spiste kake når de skulle kose seg. I hans ører betydde «kake» rett og slett «dritt». En engelskmann synes det var merkelig at nordmennene på arbeidsplassen, etter en lang arbeidsuke, sa //<span style="font-family: 'TimesNewRoman,Italic';">Go Hell! // til hverandre. På norsk skiller vi mellom «bønder» og «bønner» – ikke bare i skrivemåten, men også i   uttalen. Vi spiser bønner og ber bønner, men vi spiser ikke bønder. Vi har to tonelag/tonemer som gir ulik betydning av ordet. Skrev Paulus at han ble født «under låven», eller var det «under loven»? Det er forskjell i betydningen om du «tømmer» ut vann fra en bøtte eller du   finner «tømmer» i skogen, eller holder hesten «i tømme». For en utlending er det nesten umulig å høre forskjell på slike tonemer. Og vi vil ha problemer når vi skal lære fremmede språk som bruker ulike tonelag der disse gir ulik betydning. Eksempel I kantonesisk, som er en kinesisk dialekt, skiller de mellom ni forskjellige tonelag. Det er ikke lett for en utlending å høre forskjellen på slike ord. Men også for kineserne kan det være vanskelig. Ofte viser de hva de mener ved å tegne skrifttegnet i hånden. Når et sangkor skal synge en sang, er det til dels nødvendig at de leser sangen for publikum først, før de synger den, ellers kan meningen ofte gå tapt når den synges, på grunn av melodiføringen. Eksempel En misjonær som skulle be til Gud på mandarinkinesisk, trodde selv han sa «Kjære Herre!» Menigheten, derimot, hørte «Kjære gris!». Han hadde brukt feil //<span style="color: purple; font-family: 'TimesNewRoman,Italic';">tonem // på ordet //<span style="color: purple; font-family: 'TimesNewRoman,Italic';">«djo». // Også andre kinesiske språk, thaispråk og enkelte afrikanske språk er tonespråk. I norsk er den vanligste leddstillingen subjekt, verbal og objekt (SVO). I setningen «Jeg skal gi deg boken i morgen» kan vi kjenner igjen leddene: subjekt – verbal – indirekte objekt – direkte objekt – adverbial. Vi bruker hjelpeverbet «skal» ved siden av verbet «gi». Dersom vi skal si det samme på gassisk, som er språket på Madagaskar, vil den naturlige uttrykksmåten være slik: «Gives av meg, til deg i morgen boken.» Setningen er stokket om, verbal kommer først og subjektet til slutt. Dessuten er det brukt passivform av verbet der vi   ville brukt aktiv. For å uttrykke seg riktig må en altså tenke på en annen måte. Nedenfor ser vi vanlige måter å sette subjekt (S), verbal (V), og objekt (O) etter hverandre på   i forskjellige språk (Allwood 1985:21) norsk, fransk, engelsk: «Jeg spiser mat» (SVO) japansk: «Jeg mat spiser» (SOV) arabisk: «Spiser jeg mat» (VSO) gassisk (Madagaskar): «Spiser mat jeg» (VOS) hixkaryana (Karibien): «Mat spiser jeg» (OVS) <span style="font-family: 'Arial,Bold'; font-size: 13pt;"> Grammatikken er forskjellig Med grammatikk mener vi regler for hvordan språket skal bygges opp. Uten et slikt regelverk – det være seg nedskrevet eller ikke – vil ikke mennesker kunne forstå hverandre på en   entydig måte. Alle språk har grammatikk, også de som ikke er nedskrevet. Det er lett å tenke at alle grammatikker må være utformet på den samme måten som i våre europeiske språk. Men det er langt fra tilfellet. I noen språk, slik som i tysk, bøyes substantiv i kjønn, tall og kasus. Kasusformene finnes i norsk nå nesten bare i stående uttrykk, i navn, og i enkelte dialekter – slik som «til fjells», «til sjøs», «Dale», «oppi dalom», osv. På engelsk skiller man vanligvis ikke mellom hankjønn og hunkjønn i grammatikken. Det heter //<span style="font-family: 'TimesNewRoman,Italic';">a girl //, //<span style="font-family: 'TimesNewRoman,Italic';">a boy // , //<span style="font-family: 'TimesNewRoman,Italic';">the girl // , //<span style="font-family: 'TimesNewRoman,Italic';">the boy //. Men man bruker //<span style="font-family: 'TimesNewRoman,Italic';">she // om en skute, så det har nok vært skille mellom kjønnene også der slik som på fransk //<span style="font-family: 'TimesNewRoman,Italic';">la fille // ( jenta) //<span style="font-family: 'TimesNewRoman,Italic';">le garçon // (gutten). På   norsk skiller vi mellom følgende uttrykk: «Han elsket sin kone» og «Han elsket hans kone». På engelsk og fransk heter det i begge tilfellene //<span style="font-family: 'TimesNewRoman,Italic';">He loved his wife // og //<span style="font-family: 'TimesNewRoman,Italic';">Il aimait sa femme // (Han   elsket sin/hans kone), men det er vel helst bare i grammatikken at det går ut på det samme … <span style="font-family: 'Arial,Bold'; font-size: 13pt;"> Dialekter, sjargong, slang og lokalkunnskap Å lære norsk er ikke så enkelt for en utlending. Dialektene kan skape stor forvirring. Det gjelder både uttale og ordvalg. Eksempel Hvorfor trenger nordmenn alle disse ordene for å si det samme: «åssen», «kossen», «korleis», «kordan», «koss», «hvordan», og «hvorledes». I alle språk finnes også sjargong. Det er uttrykk som brukes av en mindre sosial gruppe (subkultur); språket i en ungdomsgjeng, blant datafriker (nerder), i et fengsel, på en   arbeidsplass, osv. Karakteristisk for slike uttrykk er at de betyr noe annet enn den gjengse meningen folk flest vil tillegge uttrykkene. Når politiet kalles «purk», en narkotikasprøyte «et skudd» og innbrudd «et brekk», så er dette omskrivinger som gir brukerne et hemmelig kodespråk. Når slike ord blir allment kjent, er det forresten vanlig at det dukker opp nye ord. Problemet for en utlending er at disse ordene oftest ikke finnes i noen ordbok. Slang er bruk av spesielle ord innenfor en gruppe mennesker med samme interesser, men disse ordene er ikke brukt av folk som står utenfor gruppen selv om de oftest forstår dem. Slangordene brukes av gruppen innenfor rammene av et ordinært språk. Når ord som «kis», «kjei», «sneip», «kult» og «kjipt» brukes i norsk, er det bruk av slang. Formålet er å gi   rasistiske, humoristiske, eller andre effekter til språkbruken. Mange slangord har kort levetid. Mange slangord kommer fra engelsk ( //<span style="font-family: 'TimesNewRoman,Italic';">kul, party, nerd, in, happy, cash, crazy, happy, babe, // //<span style="font-family: 'TimesNewRoman,Italic';">bitch, ugly, boring, hip // ). De mest brukte positive slangordene er «kult», «fett», «spa», «rått», «supert», «stilig», mens de mest brukte negative slangordene er «dritt», «ræva», «kjipt», «jævlig», «stinker» ( [|www.slang.no]  ). Skoleelevene i flerkulturelle klasser på Oslo østkant plukker fort opp ord fra andre språk. Særlig er ord fra språk som kurdisk, arabisk, persisk, urdu, punjabi og språk som tales på   Balkan vanlig. Fenomenet er blitt kalt kebab-norsk fra 1990-årene. Også spanske ord har fått inngang og kalles caramba-norsk eller salsa-norsk. Eksempel – Amigo! Kommer det noen spa kæber? –Wallah, jeg lover, dette blir dritspa! – Kom, vi avor. Jeg må ha en gerro før det ringer inn! (Aftenposten 26.01.2002) Ordliste på //<span style="color: purple; font-family: 'TimesNewRoman,Italic';">kebab // -norsk og noen uttrykk på //<span style="color: purple; font-family: 'TimesNewRoman,Italic';">salsa // -norsk (Østby 2005) avor (berbisk) stikke, dra baosj (arabisk) politi (egentlig sjef, hode) chica (spansk) jente chico (spansk) gutt gerro (spansk) røyk kibbe (midtøsten) skjulested kæbe (berbisk) jente, (egentlig hore) lalle (urdu) stjele lø (arabisk, kurdisk) ikke, nei puta (spansk) jente (egentlig hore) spa (berbisk, kurdisk) pen, bra wallah (arabisk, urdu) ved Gud! (sverging) Men det er ikke bare skoleungdom som må orientere seg i en språkbruk som er knyttet til en   sosial gruppe. En nordmann som flyttet inn i en norsk bygd på Vestlandet ble snart klar over at det var nødvendig med mye lokalkunnskap for å forstå hva folk snakket om. En dag overhørte innflytteren følgende samtale mellom to naboer (Dahl 2001:90). Karden er utrolig. Han setter på nibbå. De har klaget på ham flere ganger, men det var gummien som gjorde det slik at de begynte, så det hjelper ikke om de blir sure. Han bryr seg ikke om de i holen. Det ble tydelig for den nyinnflyttede nordmannen hvor vanskelig det var å være innflytter i et   lokalmiljø – når han ikke kjenner navn på personer og steder, og ikke kjenner til forholdene mellom dem. At samtalen foregikk på dialekt, gjorde ikke saken lettere. Med noen tilleggsopplysninger blir historien noe klarere: Karden (er navnet på en ung mann) er utrolig. Han setter (fiskegarnet) på nibbå (Nibbå   er den eldste og beste fiskeplassen i distriktet). De (eierne av Nibbå) har klaget på ham flere ganger, men det var gummien (Gummien var bestefar til Karden) som gjorde det (ordnet med fiskerett) slik at de (Kardens familie) begynte (å fiske der), så det hjelper ikke om de (eierne av Nibbå) blir sure. Han (Karden) bryr seg ikke om de i holen (Holen er gården som eier Nibbå). Opplysningene i parentes gjør at vi i det minste forstår hva samtalen dreier seg om, men en   dypere forståelse krever mer inngående kjennskap til lokalmiljøet. Det var vanskelig nok for en innflyttet nordmann; vi kan bare forestille oss hvor vanskelig det er for en utlending å få   tak i de fortolkningsnøklene som trengs for å forstå dagligdagse samtaler på norsk. Oppgave 1. Lag en oversettelse til norsk av denne setningen på engelsk: « //<span style="font-family: 'TimesNewRoman,Italic';">Would you mind coming // //<span style="font-family: 'TimesNewRoman,Italic';">for dinner some time?» //. Hvilke ord er spesielt vanskelige å oversette til norsk? Hva er   årsaken? Er dette bare en høflig ytring, eller mener engelskmannen virkelig at du skal komme? 2. Gjør rede for ulike faktorer som kan skape vanskeligheter når du skal lære et fremmed språk. Ord, lyder, grammatikk etc. Hva kan gjøres for å overkomme slike vanskeligheter? 3. Hva er //<span style="font-family: 'TimesNewRoman,Italic';">kebab // -norsk og //<span style="font-family: 'TimesNewRoman,Italic';">salsa // -norsk? Bruker dere slike uttrykk i deres skolemiljø? Lag en liste over slang-ord som brukes på skolen din. 4. Gå inn på www.slang.no og prøv deg på oppgavene som er lagt ut der. //<span style="font-family: 'Arial,BoldItalic'; font-size: 14pt;"> Språket i bruk // Vi skal nå se litt på hvordan vi bruker språket. Pragmatikken studerer meningsskapning – språket i bruk. I pragmatikken er en opptatt av hvordan språket brukes i samspill med omgivelser eller kultur. Språket vil være farget av den bestemte kulturelle og sosiale konteksten det brukes i. Når vietnameserne feirer nyttår, sier de «å spise nyttår sammen». Det forteller oss at   måltidsfellesskapet er viktig ved en slik anledning. På hindi står //<span style="font-family: 'TimesNewRoman,Italic';">kal // for både «i går» og «i morgen» (dagen ved siden av i dag). Det betyr kanskje at nåtid er viktigere enn fortid og   fremtid. Det finnes en rekke uskrevne regler for språkatferd bestemt av sosiokulturelle og   psykologiske normer i gruppen. Det pågår også en konstant diskurs (offentlig samtale) om   hva som er akseptabelt og hva som ikke er det. Ord og setninger er alltid i kontekst og knyttet til personlighet, rolle, alder og sosial status. Vi kan her bare ta med noen eksempler. <span style="font-family: 'Arial,Bold'; font-size: 13pt;"> Bruk av høflighet Høflighet uttrykkes gjennom ulike ord og ulik setningsbygning på alle språk. I norsk kan vi   bruke ulike utsagn etter situasjonen og hvem vi snakker med. Eksempel 1 Vil du være så snill å sende meg saltet. 2 Kan du sende meg saltet, er du snill? 3 Vær snill og send meg saltet. 4 Kunne du sende meg saltet? 5 Jeg vil gjerne ha litt salt. 6 Send meg saltet, er du snill. 7 Kan du ikke sende meg saltet? 8 Jeg vil ha saltet. 9 Jeg tror du har glemt å salte potetene i dag. 10 Gi meg saltet. 11 Saltet! 12 Er det bare du som skal ha salt ved dette bordet? (Manne and Helleland 1991:38) I eksemplet er utsagnene rangert med den høfligste formen øverst. Enda en uhøflig måte å be om saltet på er å peke på saltet uten å si noe, altså ikke-verbal kommunikasjon. Uttrykksmåten velges etter situasjon, samtalepartner og egen personlighet. Utsagnene varierer, men funksjonen er den samme, nemlig å be om saltet. For å kjenne koden og velge det riktige uttrykket, må man ha levd i den kulturelle konteksten. Flere språk skjelner mellom «du» og høflighetsformen «De» slik som vi gjorde i norsk for en   generasjon siden. På tysk brukes //<span style="font-family: 'TimesNewRoman,Italic';">Du // og //<span style="font-family: 'TimesNewRoman,Italic';">Sie //, fransk //<span style="font-family: 'TimesNewRoman,Italic';">tu // og //<span style="font-family: 'TimesNewRoman,Italic';">vous // , spansk: //<span style="font-family: 'TimesNewRoman,Italic';">tu // og //<span style="font-family: 'TimesNewRoman,Italic';">usted //. På engelsk tiltales alle med flertallsformen //<span style="font-family: 'TimesNewRoman,Italic';">you //, mens entallsformen //<span style="font-family: 'TimesNewRoman,Italic';">Thou // er forbeholdt Gud! <span style="font-family: 'Arial,Bold'; font-size: 13pt;"> Bruk av fornavn Det er nå helt alminnelig i Norge å bruke fornavn, mens det for et par tiår siden bare ble brukt i familiære sammenhenger. For en del innvandrerelever kan det være svært merkelig å skulle bruke fornavn på læreren, når man i hjemlandet er opplært til å bruke tittel og etternavn. I kulturer der rang og status er viktig, er bruken av fornavn helst knyttet til den nærmeste familie. Tiltaleord som uttrykker relasjoner, er ofte mer brukt enn hos oss. Kurdere og mange afrikanske grupper bruker ord som «Ahmets far», «Husseins mor» eller «eldre bror», «min søster» o. l. selv om det ikke eksisterer noen familiebånd. Herr, fru, direktør, professor, og   andre titler foran etternavnet er vanlig tiltale. <span style="font-family: 'Arial,Bold'; font-size: 13pt;"> Bruk av turskifte I en samtale er det ulike regler for når og hvordan en skal ta ordet i en samtale. Dette kalles turskifte. Hos oss opplever vi det som forstyrrende når noen «snakker i munnen» på oss. I kulturer der de ikke følger denne regelen, oppfatter de våre usynlige, men strenge regler for turskifte som et tegn på manglende engasjement, at vi ikke har noe å si, at vi ikke har noe syn på saken, at vi ikke er interessert eller ikke kan følge med i resonnementet. I slike kulturer blir det sett på som positivt at samtalepartneren avbryter. Det viser at   vedkommende er engasjert i saken; dessuten signaliserer han eller hun at den første har uttrykt seg så klart at han er blitt forstått. Eksempel Når vi bruker språket, lærer vi å forstå og handle riktig ved indirekte talemåter. Og vi lærer selv å utnytte disse talemåtene. Slik læring tar tid. Det merker du når du ringer en venninne. Hennes fireårige sønn, Hans, tar telefonen. – Hei, Hans!, sier du. – Er mamma inne? – Ja, svarer Hans. Men han roper ikke på mamma. Han venter på neste utspill fra deg. <span style="font-family: 'Arial,Bold'; font-size: 13pt;"> Bruk av stillhet Vi sier «Den som tier, samtykker», og tror at det er en universell regel. Men det er det ikke. På Madagaskar er det slik at den som tier, ofte markerer uenighet. Det er da viktig at lederen eller en eldre person ber vedkommende om å komme med sin mening. Dersom det ikke skjer, vil den yngre vanligvis heller tie stille enn si noe som kan stille spørsmål ved den eldres autoritet. Både japanere og finner er kjent for å bruke mer tid til tenkepauser enn vi er vant med. Stillhet er for dem ikke noe avskrekkende, men en del av språkbruken. <span style="font-family: 'Arial,Bold'; font-size: 13pt;"> Bruk av «takk» Disse uttrykkene brukes i nordiske språk på en annen måte enn i de fleste andre språk. I en   undersøkelse rapporterte chilenere at de ikke hadde problem med «takk» i situasjoner hvor de får noe. Derimot har de vanskelig for å tilegne seg mange av de standardfrasene med takk som vi bruker: «Takk for i dag», «Takk for sist», «Takk for hjelpen», «Takk for lånet», «Takk for maten» og det merkelige uttrykket «Takk for meg!» Hva betyr det å takke for meg, det er jo verten og vertinnen som skal takkes, og ikke jeg! <span style="font-family: 'Arial,Bold'; font-size: 13pt;"> Bruk av humor Du har kanskje opplevd at du forteller dine beste vitser, og så er det ingen som ler. De andre forstår ikke selve poenget. Når det gjelder humor, er det store kulturelle forskjeller. Mange ordspill, vitser og skrøner er så sterkt knyttet opp mot en bestemt kulturkrets at det er   umulig å uttrykke dem på et annet språk. Humor ofte er sterkt knyttet til uoppfylte forhåndsforventninger. Og slike varierer fra land til land og fra miljø til miljø. Mens engelskmennene er kjent for sine //<span style="font-family: 'TimesNewRoman,Italic';">understatements // – kunsten å komme med vage hentydninger – er amerikanerne kjent for sine //<span style="font-family: 'TimesNewRoman,Italic';">overstatements //, eller sin trang til å overdrive. Eksempel En amerikansk vertinne som vil behandle sine gjester vel, kan gjerne uttrykke seg slik: «Spis alt dere kan, jeg har tilbrakt hele dagen for å lage dette, og det finnes tonnevis av mat på   kjøkkenet!» En japansk vertinne med samme omsorg for sine gjester ville kanskje heller ha    sagt: «Det finnes ingenting å spise, men bare forsyn dere!» I hennes kulturelle kode er    beskjedenhet en dyd. <span style="font-family: 'Arial,Bold'; font-size: 13pt;"> Bruk av ironi Eksempel På kantinebordene stod følgende skilt: «Mora di jobber ikke her!» En rask refleksjon gjør at vi   skjønner hva kantinepersonalet har ment. Hvorfor kan denne meldingen være mer effektiv enn det kjedelige: «Rydd opp etter deg!»? Ironi er å si noe annet enn det vi mener, ofte det motsatte. Det brukes i mange kulturer, men det er ofte vanskelig å oversette slike utsagn. En nybegynner vil tolke slike utsagn bokstavelig uten å se det ironiske i utsagnet. Oppgave 1. Hva er pragmatikk? Hva er fokus i pragmatikken i forhold til semantikken som vi   omtalte ovenfor? 2. Hva er turskifte? Prøv å observere hva du sier eller hvordan du gir signal om at du   ønsker å si noe i en samtale. Finn også ut hvordan dine kamerater gjør det. 3. Hvordan markerer du turskifte når du snakker i telefonen? 4. Hvilke språklige uttrykk er spesielle for den ungdomskulturen du kjenner best? 5. Finn ut hva engelskmenn og andre europeere sier istedenfor «Takk for maten!». 6. Finn eksempler på hvordan humor og ironi er knyttet til spesielle miljø. //<span style="font-family: 'Arial,BoldItalic'; font-size: 14pt;"> Morsmålets språkvaner overføres // Tankegang og sosiale skikker reflekteres i språket. På kinesisk er for eksempel familiebetegnelsene langt viktigere og mer tallrike enn hos oss. Istedenfor å si «Hun er min søster», vil en mandarintalende kineser si «Hun er min yngre søster» //<span style="font-family: 'TimesNewRoman,Italic';">mei-mei // eller «Hun er   min eldre søster» //<span style="font-family: 'TimesNewRoman,Italic';">chie-chie //. Det er viktig å få frem innbyrdes alder. «Han» og «hun» uttales helt likt: //<span style="font-family: 'TimesNewRoman,Italic';">ta //, men skrives med forskjellige tegn. For en mandarintalende kineser kan det være vanskelig å uttrykke seg på et annet språk som ikke bruker de nyansene hun selv er vant til. Når to personer, som har forskjellig morsmål, kommuniserer på et felles språk slik som engelsk eller norsk, skjer det ofte at ord og uttrykk brukes slik som vedkommende ville gjort det på sitt eget morsmål. Uten at partene er klar over det, kan dette lett føre til misforståelser. Vi skal som eksempel se på ulik bruk av småordene «ja» og «nei» og drøfte hvilke konsekvenser det kan ha for kommunikasjonen. <span style="font-family: 'Arial,Bold'; font-size: 13pt;"> Ulik bruk av «ja» og «nei» Eksempel Forfatteren var lærer på en lærerskole i Afrika. Følgende samtale utspant seg mellom meg og   en elev: – Du har ikke gjort leksene! – Ja! – Nei! – Ja! – Nei, og du må gjøre hjemmearbeidet om igjen til i morgen! Jeg var ikke klar over at eleven uttrykte seg etter vanlige normer på sitt eget språk. Eleven bekreftet med «ja» at hun ikke hadde gjort leksene sine. Jeg oppfattet det slik at hun sa at hun hadde gjort leksene sine selv om både hun og jeg visste at det ikke var tilfellet. Men hun uttrykte seg helt korrekt i forhold til normene i hennes eget språk. Og egentlig hadde hun vel logikken på sin side. Ved en annen anledning sa jeg til en lærer: «Kan du ikke stikke innom på torsdag?» «Ja,» sa   hun. Men hun kom ikke. Hun hadde bekreftet at hun ikke kunne stikke innom. Jeg tenkte på   norsk og trodde hun ville komme. Hun hadde jo sagt «ja». Eksempel Spørsmålet «Vil du ikke ha mer kaffe?» besvares ofte på norsk med: «Nei, jeg skal ikke ha   mer». En asiat eller en afrikaner vil heller si: «Ja, jeg skal ikke ha mer.» Eksempel I en norsk produksjonsbedrift hadde de ansatt noen filippinere på et verksted. Filippinerne skulle overvåke produksjonen på noen monitorer og betjene et apparat der de måtte vri på   noen hendler for å sikre jevn prosess. Den norske instruktøren forklarte hvordan apparatet skulle betjenes på engelsk, som var felles kommunikasjonsspråk. Følgende samtale utspilte seg: Instruktøren: – Do you understand? Filippineren: – Yes, Sir! Men når prosessen var i gang, viste det seg at filippineren skrudde hendlene hit og dit uten å ha forstått hva som skulle gjøres. En nærmere analyse av situasjonen viste at filippineren ikke ville si «Nei, jeg forstår ikke» fordi det ville være det samme som å si: «Du er en dårlig instruktør». Å si noe slikt ville være direkte uhøflig. Instruktøren ville «miste ansikt» foran arbeiderne, og det kunne vær alvorlig brudd på omgangsformene, slik filippineren tenkte. Ut fra disse eksemplene ser vi at «ja» kan bety forskjellige ting: • OK   • Det er greit • Jeg hører hva du sier (men jeg har en annen mening) • Jeg forstår (men trenger ikke være enig) • Jeg sier «ja» for å bevare ditt ansikt • Et høflig «ja» for å vise respekt (jeg tror det er det du ønsker å høre) • Jeg sier «ja» for å bekrefte det negative innholdet i det du sier Disse eksemplene viser at ulike uttrykksformer kan fungere bra i en spesiell kulturell kontekst. Det er sjelden vi misforstår «ja» og «nei» i en norsk sammenheng. Men når vi   kommuniserer på tvers av ulike kulturer, kan det oppstå uventede problemer fordi ingen av    partene er oppmerksom på at den andre bruker ordene på en annen måte enn det han eller hun opplever som naturlig. I Norge blir en beskjed eller en ordre ofte formidlet i form av et spørsmål. Her er to eksempler som førte til stor irritasjon: Eksempel 1 N(ordmann): – Kan du gjøre dette i dag? A(siat): – Ja   Ingenting blir gjort og nordmannen ble irritert. Eksempel 2 N: – Kan du ikke gjøre dette i dag? A: – Ja   Ingenting blir gjort og nordmannen ble irritert. I det første eksemplet svarer asiaten «ja». Med det bekrefter han at han kan gjøre dette i dag, men han kan også gjøre det i morgen eller om en uke. I alle fall har han svart det han tror nordmannen ønsker å høre. Han har vært positiv. Nordmannen mener selv at han har bedt asiaten om å gjøre dette, men ingenting blir gjort, fordi asiaten oppfattet ikke spørsmålet som en ordre.I det andre eksemplet bekrefter asiaten det negative innholdet i nordmannens spørsmål: Han kan IKKE gjøre dette i dag. Nordmannen, på sin side, mente med sitt «ikke» en mildhenstilling: «Kan du ikke være så snill å gjøre dette i dag?» Det oppfattet ikke asiaten som tenkte ut fra sine egne hjemlige språkvaner. Selv om en utlending har lært norsk eller engelsk, vil han ofte tenke og snakke ut fra det han er vant med i sin hjemmekultur. Uten å tenke over det vil han bruke «ja» og «nei» slik som han gjør på sitt eget språk. Oppgave 1. Finn eksempler på hvordan kulturelle og sosiale forhold avspeiles i språket. 2. Bruk kulturfiltermodellen ( kap. 2) for å forklare misforståelsene som ulik bruk av   «ja» og «nei» kan medføre. 3. Hvorfor bør en unngå spørsmål som kan besvares med et enkelt «ja» eller «nei» når en   kommuniserer med utlendinger? 4. Hva slags spørreord kan en bruke dersom man skal unngå spørsmål som kan besvares istedenfor å bruke «ja/nei-spørsmål»? <span style="font-family: 'Arial,Bold'; font-size: 13pt;"> Om norvagismer og andre språklige overføringer I moderne forretningsliv, og i mange andre sammenhenger, er engelsk blitt det mest utbredte hjelpemiddel for kommunikasjon. Mange synes å anta at bare de behersker engelsk godt nok med hensyn til vokabular, enkel grammatikk og uttale, så vil mennesker med ulik kulturbakgrunn kunne forstå hverandre. Man glemmer ofte at de som kommuniserer tar med seg sine bevisste og ubevisste språkvaner fra morsmålet til engelsk – eller for den saks skyld til hvilket som helst annet nytt språk. Et eksempel var det vi presenterte da vi introduserte kulturfiltermodellen i kapittel 2. Det var eksemplet der lærerskolestudenten ba om fri fra skolen fordi «mor er død». Studenten tenkte «mor» på sitt morsmål. I hans kultur kunne «mor» bety «biologisk mor» eller «tante», noe som rektor ikke var klar over. Rektor tenkte på norsk der «mor» bare betyr «biologisk mor», og slik misforsto rektor hva han mente. Eksempel Forretningsfolk som har forhandlet om avtaler med samarbeidspartnere fra Japan, har opplevd at det de trodde var en avtale som var bekreftet med et «ja», ikke er blitt gjennomført. Mange av beskyldningene om upålitelighet og lureri skyldes at de norske ikke har forstått at «ja» brukes på en annen måte enn på norsk i Japan. Det er viktig å være oppmerksom på hva som ligger bak slike hendelser. I Japan ville et tvert «nei» oppleves direkte uhøflig. Det kunne ha ført til at motparten ville «tape ansikt» mens underordnede medarbeidere var til stede. For dem er det viktig å opprettholde et harmonisk forhold mellom deltakerne i samtalen. I stedet uttrykker de seg gjerne i mer omskrivende vendinger som f.eks.: «Vi skal undersøke saken ...» Mange har erfart at //<span style="font-family: 'TimesNewRoman,Italic';">maybe // svært ofte betyr «nei». Japanerne, og mange andre innen orientalske kultursammenhenger, forsøker å unngå et brutalt og direkte nei. Slik er det på deres morsmål, og slik er det når de begynner å snakke et annet språk, slik som f.eks. engelsk eller norsk. Det er viktig å være klar over andre menneskers måte å uttrykke seg på. Samtidig bør vi være oss bevisst at vi selv har våre norvagismer – norske uttrykksmåter som andre mennesker kan ha vanskelig for å oppfatte. At de engelske uttrykkene //<span style="font-family: 'TimesNewRoman,Italic';">actual // og //<span style="font-family: 'TimesNewRoman,Italic';">eventually // ikke betyr «aktuell», og «eventuelt», men «egentlig», og «til slutt», gir opphav til vanlige norvagismer i engelsk. Andre eksempler «Søskenbarn» betyr på norsk fettere og kusiner, men på svensk er det egne søskens barn, altså nevøer og nieser. En svenske som inviterer en nordmann og får avslaget «Jeg har ikke anledning til å komme,» vil føle seg støtt, for «anledning» betyr på svensk «grunn». Når nordmennene skal ha et //<span style="color: purple; font-family: 'TimesNewRoman,Italic';">vorspiel // før de skal på fest, blir tyskerne litt betenkt, for på tysk brukes ordet utelukkende om erotisk forspill. En spanjol som har lært norsk, kan godt si «God natt!» klokken 18.00. Årsaken er at //<span style="color: purple; font-family: 'TimesNewRoman,Italic';">Buenas // //<span style="color: purple; font-family: 'TimesNewRoman,Italic';">noches! // betyr både «God kveld!» og «God natt!» på spansk. Spørsmål til samtale 1. Finn eksempler på «norvagismer» - norske uttrykksmåter når vi for eksempel snakker engelsk. 2. Finn eksempler på hvordan svenske og engelske ord kommer inn i norsk språk. 3. Hvorfor vil norske popsangere heller synge på engelsk enn på norsk? <span style="font-family: 'Arial,Bold'; font-size: 13pt;"> Interferens Dette at morsmålets språkvaner overføres til det nye språket, kalles ofte interferens (innblanding). En slik interferens kan oppstå både i vokabular (valg av ord), i   fonetikk/fonologi (uttale), i morfologi (språkets form), i semantikk (betydningssystem), syntaks (setningsbygning) og ikke minst i pragmatikk (den praktiske bruk av språket). Eksempel Et eksempel på tysk interferens i norsk er følgende episode der tyskeren gir nordmannen en   bok: Tyskeren: – Vær så god! Nordmannen: – Takk! Tyskeren: – Vær så god! For nordmannen er det merkelig at tyskeren gjentar «Vær så god!» En nordmann ville bare ha   tatt imot boken og tidd stille. Tyskeren på sin side tenker vanlig tysk høflighet: //<span style="font-family: 'TimesNewRoman,Italic';">Bitte! // som gjentas. En tysk kvinne som er gift med en nordmann, forteller at mannen misforstod uttrykket «Nå blir jeg irritert!» På tysk betyr «irritert» noe slik som «forvirret». Oppgave I norsk-engelsk kommunikasjon kan en oppleve følgende: Engelskmannen hilser og sier: «How are you?» En høflig engelskmann ville ha svart slik: «I’m fine, and you?» Nordmannen nøyer seg med: «I’m fine.» Engelskmannen vil sannsynligvis mene at nordmannen er   selvopptatt og uhøflig. Hvorfor svarer nordmannen slik som han gjør? Hva slags interferensfeil begår nordmannen? Hva har han tenkt på norsk? //<span style="font-family: 'Arial,BoldItalic'; font-size: 14pt;"> Språklig uttrykksmåte // Vi har allerede vært inne på hvordan vi bruker ulike strategier for å kommunisere. Måten vi   tenker på og måten vi uttrykker oss på henger nøye sammen. Her skal vi presentere fire modeller som vi kan kalle henholdsvis lineær-, sløyfe-, parallell- og spiralmodell. <span style="font-family: 'Arial,Bold'; font-size: 13pt;"> Lineær modell I en lineær modell uttrykkes ting mest mulig «rett på sak», dvs. direkte, klart og konsist, uten snikksnakk. I hjem og skole i vårt eget land er denne modellen mye brukt. Vi læres opp til å si tingene som de er – og til å «kalle en spade for en spade». Vi oppfordres til å bruke en saklig, logisk og stringent uttrykksmåte. I skriftlige oppgaver læres vi opp til å holde oss til «fakta» og bruke korte og konsise setninger. Når vi skal uttrykke oss om en sak, sikter vi rett på målet og trekker bare inn momenter som underbygger det vi vil frem til. Denne uttrykksmåten kan illustreres med en pil rett på sak. En syllogisme er en måte å komme til en konklusjon etter to forutsetninger eller premisser. Vi   kan si at syllogismen bygger på loven om årsak og virkning: «Alle mennesker er dødelige. Sokrates er et menneske. Derfor er Sokrates dødelig.» «Hvis A, så B, hvis B, så C.» Vi bygger gjerne opp en logisk, lineær tankerekke, omtrent som i skriftlig kommunikasjon. Det er fremfor alt intellektet vi henvender oss til. Syllogismen bygger på en lineær modell. <span style="font-family: 'Arial,Bold'; font-size: 13pt;"> <span style="font-family: 'Arial,Bold'; font-size: 13pt;"> Sløyfemodell I en sløyfemodell er det som regel slik at det ikke er hva man sier som teller mest, men måten det blir sagt på og omstendighetene omkring samtalen eller kommunikasjonen. I den arabiske verden verdsetter man retorikk og grasiøse ordstillinger. En vanlig morgenhilsen består av utveksling av høflighetsfraser, der den ene overgår den andre, i en   serie som kan forlenges etter omstendighetene og innbyrdes forhold. Det er en måte å vise respekt for hverandre på: – //<span style="font-family: 'TimesNewRoman,Italic';">Sabah al-kheir // «godhetens morgen» – //<span style="font-family: 'TimesNewRoman,Italic';">Sabah an-nur // «lysets morgen» – //<span style="font-family: 'TimesNewRoman,Italic';">Sabah al-ful // «jasminenes morgen» – //<span style="font-family: 'TimesNewRoman,Italic';">Sabah al-ishta // «den tykke fløtes morgen» En slik hilsemåte der man også spør om natten og søvnen, om familien og helsen, er vanlig i   mange afrikanske grupper. Bruk av gode metaforer (billedlige uttrykk) bidrar til velbehagelig poesi, harmoni og respekt. «Tykk fløte» som i eksemplet ovenfor, har meget positive konnotasjoner i arabiske land: «Hennes hud er melkehvit og hennes kropps konsistens er som tykk fløte» er en rosende omtale av en vakker kvinne. Arabisk talemåte preges ofte av små sprang. Taleren innleder samtalen med helt perifere ting, berører forsiktig temaet, og forlater det igjen. Deretter kan taleren gjennom ord som understreker mer personlige relasjoner, f.eks. vennskap, vende tilbake til temaet igjen, bare for å forlate det etter noen korte runder. Slik kan en bevege seg mot målet for samtalen, bit for bit, avbrutt av sløyfer uten tilknytning til temaet. Det er ikke bare arabere eller andre semitter som uttrykker seg på denne måten. Også latinamerikanere er kjent for å bruke sløyfemodellen. Personlige forhold betyr svært mye for en samtales forløp – en samtale som ofte tar mange krumspring etter vår målestokk. Et enkelt «ja» er ofte ikke helt enkelt å tolke. Et «ja» kan like gjerne bety «kanskje», et «nei» blir gjerne omskrevet med «kanskje», eller «hvis Gud så vil». <span style="font-family: 'Arial,Bold'; font-size: 13pt;"> Parallellmodell I semittiske språk (arabisk, jødisk) bygger en ofte på en kompleks serie av parallelle konstruksjoner etter en parallellmodell. Denne måten å bygge opp en tekst på egner seg godt i muntlige kulturer. Gjentakelsen gjør det lettere å huske det som blir sagt. Konstruksjonen blir også brukt i poesi. Gammeltestamentlige salmer som opprinnelig er skrevet på hebraisk, et semittisk språk benytter seg ofte av denne konstruksjonen: Jorden og det som fyller den, Verden og de som bor i den, Alt hører Herren til. For han har grunnlagt jorden på havet, Reist den over strømmene i dypet. Hvem kan gå opp til Herrens fjell, Hvem får stå på hans hellige sted? (Salme 24.1-3) <span style="font-family: 'Arial,Bold'; font-size: 13pt;"> Spiralmodell Spiralmodellen illustrerer en samtale som sirkler rundt og rundt. I motsetning til den lineære modellen går den ikke rett på sak, men antyder bare temaet i omskrivende vendinger. Sakens kjerne nevnes ikke direkte, men den sirkles inn mer og mer slik at samtalepartnerne skal skjønne hva det snakkes om. Kunsten er å snakke om en sak uten å nevne den. Det er   vanlig å bruke metaforer og allegorier (billedlige omskrivninger). To mennesker som er vant med denne kommunikasjonsformen, vil oftest forstå hverandre, mens en utlending som er mest vant til en mer direkte kommunikasjon kan ha problemer med å forstå hva saken egentlig gjelder. Vi sier de går «som katten rundt grøten». Nordmenn kan bli nokså frustrerte når vietnameseren snakker rundt og rundt «grøten». «Kan du ikke komme til saken?» vil vi tenke. I japansk konversasjon blir setningene ofte ikke fullført, slik at tilhøreren selv kan fullføre dem. Det gjelder å skape en felles sone av harmoni, slik at begge bevarer ansiktet, også når vanskelige ting skal diskuteres. Innbyrdes sosiale forhold er en del av samtalekulturen. Eksempel På en dør på flyktningkontoret på Hamar stod det et skilt med ordene «Adgang forbudt». Siden vietnameserne ikke forstod den norske teksten, ble de bedt om å oversette den til vietnamesisk. Det ble litt flere ord: «Vær så vennlig å vende deg til skranken ved siden av og   si hva du ønsker.» Den norske direkte uttrykksmåten føltes uforskammet og brutal. Også i Norge kan en bruke mer omskrivende vendinger. En nabo som vil låne et redskap, spør ikke rett ut «Kan jeg ta stigen i dag», men heller slik: «Hvordan er det, du skal vel ikke bruke stigen i dag? Hvis du ikke skal bruke den, kan jeg kanskje få låne den?» I de fleste samfunn blir forespørsler uttrykt i mer sirkulære vendinger. Det gjelder også avslag. Man ønsker ikke at den andre skal oppleve at en er avvisende eller uhøflig. Men det finnes subtile uskrevne regler som kan føre til forvirring. Eksempel En nordmann som får en invitasjon til et besøk som ikke kan følges opp, svarer gjerne: «Takk, men det passer dessverre ikke». Den som inviterer, vet da at hun ikke skal spørre mer; hun har ingen rett til å vite hvorfor det ikke passer. En pakistaner som får en invitasjon som ikke kan følges opp, vil heller uttrykke seg slik: «Takk skal du ha, kanskje jeg prøver.» En annen pakistaner vil forstå at dette er et avslag, for usikkerheten er uttrykt i to ord, «kanskje» og «prøver», og begge indikerer at den inviterte ikke kommer. Men det ville være uhøflig å si «nei» eller «ikke» rett ut. En nordmann ville ved et slikt svar sannsynligvis tro at pakistaneren aksepterte invitasjonen. Eksempel USA og Storbritannia har av og til vært kalt //<span style="color: purple; font-family: 'TimesNewRoman,Italic';">«two countries divided by a common language» //. Dette gir seg ikke bare utslag i bruk av ulike ord slik som //<span style="color: purple; font-family: 'TimesNewRoman,Italic';">sidewalk/pavement, appartment/flat, truck/lorry //, etc, men ikke minst i uttrykksmåten: <span style="color: purple; font-family: 'TimesNewRoman,Italic';"> I USA kan du se skilt med: //<span style="color: purple; font-family: 'TimesNewRoman,Italic';">«No dogs allowed» //. I Storbritannia vil det mer sannsynlig stå: //<span style="color: purple; font-family: 'TimesNewRoman,Italic';">«We regret that in the interest of hygiene dogs are not allowed on these premises» //. For å uttrykke uenighet, vil en brite ofte si noe slik som dette: //<span style="color: purple; font-family: 'TimesNewRoman,Italic';">«I may be wrong, but …», «There is // //<span style="color: purple; font-family: 'TimesNewRoman,Italic';">just one thing in all what you have been saying that worries me a little …» //. Det er sjelden en   hører en nordamerikaner uttrykke seg på en slik måte. Jeg har en følelse av at nordmenn flest her ligner mer på amerikanerne. Det er slett ikke er slik at folk i Vesten utelukkende bruker en lineær modell, araberne en   sløyfemodell, mens asiatene bruker en spiralmodell. De ulike uttrykksformene brukes i de   fleste kulturgrupper alt etter situasjon, forventet høflighet og hensikt med samtalen. Men tendensene til valg av uttrykksmåte kan være (sub)kulturelt betinget. Oppgave 1. Gjør rede for de ulike språklige uttrykksmåtene som er illustrert ved modellene ovenfor. Finn eksempler på direkte og indirekte uttrykksmåter i din egen dialekt. 2. Hvorfor kan disse ulike uttrykksmåtene knyttes opp til det vi kaller kommunikativ strategi – måter å uttrykke seg på for å oppnå en bestemt hensikt? //<span style="font-family: 'Arial,BoldItalic'; font-size: 14pt;"> Paralingvistikk // Måten noe sies på har stor betydning. Stemmen, tonefallet, styrken og variasjoner er med på å formidle det som skal sies. Enkelte forskere hevder at disse såkalte paralingvistiske faktorene (av gr. //<span style="font-family: 'TimesNewRoman,Italic';">para // ved siden av i tillegg) er enda viktigere for dannelsen av mellommenneskelige holdninger enn selve det verbale innholdet i en samtale. Hvordan ting sies er ofte det som sies! Tonehøyde, tonebevegelse, lydstyrke, lydlengde, lydstyrke, rytme og bruk av pauser kan være viktige tegn som brukes for å få frem nyanser i språket. Likeså måten å uttrykke seg på: å tale leende, gråtende, bydende, beveget o.l. Til paralingvistikken hører også bevisst bruk av stemmen som for eksempel å tale hviskende, andpusten, sløret, med sprukket stemme, dyp røst, osv. Det forekommer paralingvistiske variasjoner mellom ulike språkgrupper eller (sub)kulturer. Folk i Thailand oppfatter høy stemme som et uttrykk for sinne. Skal man vise en dannet holdning, bør man tale mykt og varsomt. Italienerne er kjent for å ha et klangfullt språk, mens spansktalende grupper har et bredt og meget uttrykksfullt register. Mange synes derimot at   amerikanere fra Midtvesten har et monotont språk. Til paralingvistikken kan vi også regne bruken av stillhet og pauser, som vi allerede har nevnt. I mange land er det for eksempel upassende å snakke sammen under et måltid. Mens stillheten brukes lite som kommunikasjonsmiddel i Norge, spiller den en viktig rolle i østlige land. En vietnameser uttrykte seg slik: «I vårt land er stillheten noe meget vakkert. Vi bruker den for å vise respekt, enighet eller uenighet, og vi kan få frem forskjellen mellom disse tre holdningene.» Oppgave Observer hvordan du og andre på skolen bruker paralingvistiske signaler. Noter resultatet av   observasjonene. Hva uttrykker de ulike paralingvistiske signalene i tillegg til det som sies med rene ord? //<span style="font-family: 'Arial,BoldItalic'; font-size: 14pt;"> Fordypningsoppgaver // Bruk nedenstående oppgaver for å lære mer om verbal kommunikasjon. Kan utføres som individuelle oppgaver eller som gruppeoppgaver. 1. Problemer med språklæring Formål: Undersøk hvilke problemer nykommere har når de skal lære norsk. Problemstilling: Du/dere skal finne eksempler på hvilke spesielle problemer som oppstår når noen skal lære norsk. Drøfting: Hvilke utfordringer står en nybegynner overfor når han eller hun skal lære et nytt språk, for eksempel norsk. Tips: gå gjennom underpunktene i dette kapitlet om språklæring: Ord har ulik betydning. Lydene kan skape vanskeligheter. Ulikt tonelag kan gi ulike betydninger. Ulik setningsbygning. Grammatikken er forskjellig. Dialekter, sjargong, slang og   lokalkunnskap. Finn konkrete eksempler på hvilke problemer hvert av disse punktene skaper for nybegynneren. Metode: Observasjon av språkundervisning for fremmede. Intervju med de involverte: lærere og elever. 2. Hvilket språk er ungdomsspråket hos dere? Formål: Du/dere skal kartlegge vanlig ungdomsspråk i de ungdomsgjengene dere kjenner. Problemstilling: Du/dere skal finne eksempler på ord og uttrykk som er vanlig blant ungdommen men ikke vanlig blant voksne der dere bor. Lag gjerne egne ordlister. Drøfting: Hvilke uttrykk er særegne for din gruppe? Hvor kommer disse ordene fra (engelsk,   svensk, andre språk)? Brukes noen av uttrykkene som er nevnt i dette kapitlet som «kebabnorsk» eller «salsa-norsk» blant dere på skolen? Hvorfor brukes slike ord og uttrykk? Hva vil du kalle disse uttrykkene? Er det sjargong, slang eller lokal dialekt? Hva er forskjellen? Metode: Observasjon og intervju. 3. Morsmål og andre mål Formål: Undersøk hvordan morsmålet påvirker måten vi lærer andre språk på. Problemstilling: Du/dere skal finne eksempler på hvordan norske uttrykk og språkvaner påvirker språklæringen. Drøfting: Ta for dere underpunktene i avsnittet «Morsmålets språkvaner overføres». Hva kan ulik bruk av «ja» og «nei» føre til? Finn eksempler på norvagismer, interferens, og språklig uttrykksmåte: lineær-, sløyfe-, parallell-, og spiralmodell når du skal lære et nytt språk. Metode: Lesning, observasjon og intervju. //<span style="font-family: 'Arial,BoldItalic'; font-size: 14pt;"> Litteraturliste: // Allwood, Jens. 1985. //<span style="font-family: 'TimesNewRoman,Italic';">Tvärkulturell kommunikation //. Göteborg: Göteborgs universitet, institutionen för lingvistik. Dahl, Øyvind. 2001. //<span style="font-family: 'TimesNewRoman,Italic';">Møter mellom mennesker: interkulturell kommunikasjon //. Oslo: Gyldendal akademisk. Faarlund, Jan Terje. 2005. //<span style="font-family: 'TimesNewRoman,Italic';">Revolusjon i lingvistikken: Noam Chomskys språkteori //. Oslo: Samlaget. Hymes, Dell and John J. Gumperz. 1964. //<span style="font-family: 'TimesNewRoman,Italic';">The Ethnography of communication //. Menasha, Wis.: American Anthropological Association. Manne, Gerd and Hazel Helleland. 1991. //<span style="font-family: 'TimesNewRoman,Italic';">Kommunikasjon i språkundervisningen //. Oslo: Fag og kultur. Svennevig, Jan. 2009. //<span style="font-family: 'TimesNewRoman,Italic';">Språklig samhandling: innføring i kommunikasjonsteori og // //<span style="font-family: 'TimesNewRoman,Italic';">diskursanalyse //. Oslo: Cappelen akademisk forl. Østby, Andreas E. 2005. //<span style="font-family: 'TimesNewRoman,Italic';">Kebabnorsk ordbok //. [Oslo]: Gyldendal. Åfarli, Tor Anders, Kristin Melum Eide, Lars G. Johnsen, Randi Alice Nilsen, and Torbjørn Nordgård. 2003. //<span style="font-family: 'TimesNewRoman,Italic';">Norsk generativ syntaks //. Oslo: Novus.
 * Hva er generativ grammatikk? **
 * Universalgrammatikken **
 * Oppgave **
 * Spørsmål til samtale **
 * <span style="font-family: 'Arial,Bold'; font-size: 13pt;"> Lydene kan skape vanskeligheter **
 * <span style="font-family: 'Arial,Bold'; font-size: 13pt;"> Ulikt tonelag kan gi ulike betydninger **
 * <span style="font-family: 'Arial,Bold'; font-size: 13pt;"> Ulik setningsbygning **